117 



derna sin underskrift på grund af bristande fullmakt, så vidt 

 det gälde defensionsfrågan. Och den 10 mars 1653 gick 

 förbi, utan att någon annan än härtigen af Wolfenbüttel för 

 kretsöfversten tillkännagaf sig stå färdig med sin kon- 

 tingent l ). 



På braunschweigskt håll fick man trösta sig med, att 

 man genom kretsdagen skaffat sig icke så litet reputation i 

 riket. Ty äfven kretsens hållning i rikspolitikens stora frå- 

 gor togos här, såsom beramadt var, till diskussion. Och man 

 tvekade icke att i synnerhet under den samma, men äfven i 

 de resolutioner man formulerade, uttala den bestämdaste op- 

 position i protestantismens, ständerfrihetens och furstepar- 

 tiets namn mot alla de missförhållanden i riket i religiöst 

 och politiskt afseende, för hvilkas afskaffande man under 

 Sverges och Frankrikes ledning med sådan ifver kämpat på 

 westfaliska fredskongressen. I det kurfurstliga lägret och 

 vid kejsarhofvet mottog man underrättelsen om förhandlin- 

 garna på kretsdagen med största misstroende. De neder- 

 sachsiska ständernas sammankomst i Lüneburg uppfattades 

 som „motpolen" till kejsarens och kurfurstarnas sammankomst 

 i Prag 2 ). 



Redan innan kretsdagen afslutats, hade äfven drottning 

 Kristina låtit till sina representanter afgå skrifvelser, som 

 visa, att förhandlingarna icke förblefvo obemärkta af henne. 

 Hvad som passerat i fråga om staden Bremens tillbakavi- 

 sande förnam hon med nöje, och äfven Stuckes och Mar- 

 schalks votering vid kretsämbetenas besättande lät hon sig 



1 ) Se för det föreg. Köcher, 73-80, 615—16. Theatr. Europ. 

 VII. 298 ff. Urk. u. Acten, VI. 470—71. Erdmannsdörffer, Graf 

 Waldeck. 154-55. 



2 ) Köcher, 96—97. 



