118 



väl behaga v ). Också ständernas svar till brandenburgarnas 

 protest vann själffallet hennes bifall. Och hon väntade, 

 meddelar hon, de definitiva redogörelserna för förhandlin- 

 garna med så mycket större intresse, som hon, innan hon 

 mottagit dem, icke kunde uppsätta instruktion för den före- 

 stående riksdagen. Hon ville nämligen — det upprepas ännu 

 en gång — „förena sina vota och consilia" med ständernas, 

 för att alt med mera eftertryck måtte kunna négocieras på 

 riksförsamlingen 2 ). 



I medlet af december kunde drottningen aflåta slutligt 

 svar till berättelserna från konventet. Hon uttrykte i rent 

 af öfversvallande ordalag sin tillfredsställelse, öfver att alt 

 aflupit så väl. Sändebudens „dexteritet", deras hållning så- 

 väl i allmänhet som särskildt i frågan om alternationen 

 lände henne „zu sonderbahrem gnädigsten Gefallen". Krets- 

 dagsbeslutet hade hon „punkt för punkt" låtit föreläsa för 

 sig samt „med all flit omständligt och noga öfvervägt". Hon 

 fann också alt „moget och väl öfverlagdt och resolveradt på 

 konferensen" samt hoppades, att förhandlingarna på den samma 

 skulle tjäna Stucke, som var utsedd till Sverges represen- 

 tant på riksdagen, och hans kollega i Regensburg till god 

 information 3 ). 



Om sålunda Kristinas skrifvelse tyktes löftesrik för 

 ständernas sak, så blefvo de löften den gaf föga mera än 

 torna ord. Det är nästan som om drottningen känt ett be- 

 hof att ännu en gång öfvertyga sig själf och sin omgifning. 

 om att en böjelse hos henne fans att förvärkliga det pro- 

 gram i sin politik, som var förenligt med Sverges föregåen - 



') R. R. - St, och Marschalk 6 uov. 1652. [A. S.] 



2 ) K. M. — St. och Marschalk 13 nov. 1652. [A. H. och A. S.] 



3 i R. R. — St. 10 dec. 1652. [A. S.] 



