121 



gen djupare intresse: tvistefrågan med staden Bremen. Men 

 om hon genom sin öppenhet mot wienerhofvet i anledning 

 af Hildesheimalliansens afslutande vakte „främmande tankar" 

 hos det protestantiska partiet; om hon genom sin hållning 

 mot kejsaren på våren 1653 gaf sådana tankar ökad näring, 

 så blef den vändning drottningen gaf tvistefrågan med den 

 stolta handelsstaden vid Weser särskildt betydelsefull både 

 för Sverges ställning till bundsförvanterna i Hildesheim- 

 alliansen — närmast de braunschweigska furstarna — och 

 till hela riket i öfrigt. 



Som ersättning för det understöd man på svensk sida 

 skänkte braunschweigarna i deras kretspolitik hade man 

 främst fordrat fria händer mot staden Bremen. Och redan 

 ungefär samtidigt som kretsdagen i Lüneburg hölls, började 

 man på allvar visa, att man icke ämnade försumma tillfället. 

 Königsmarck upprättade starka skansar vid Weser ofvan och 

 nedanom staden och spärrade sålunda dess skeppsfart: man 

 ämnade bryta de stolta hanseaternas egensinne genom att 

 ruinera deras handel. En tid sågo braunschweigarna Sver- 

 ges tillvägagående med likgiltiga blickar, men småningom 

 vaknade deras oro. Sverges kommerciella politik i Pommern 

 och Mecklenburg var ingalunda egnad att värka lugnande 

 — man kunde ju icke veta hvad drottningen hade i sinnet. 

 Ett af de fästen, som uppfördes för att betvinga staden, hotade 

 därjämte omedelbart de braunschweigska länderna. I augusti 

 1653 infunno sig representanter för de tre ltineburgska här- 

 tigarna i Stade för att förklara, att man ej förmodat något 

 hinder och några „diffikulteter" för handeln på Aller och We- 

 ser och erbjuda sin mediation. De mottogos med uttryck af 

 den högsta förvåning: det gälde naturligtvis blott att bringa 

 den olydiga staden till lydnad, något vidare afsåg man ej. 

 Ännu drog man sig på braunschweigskt håll att störa den 



