127 



derna i norra och mellersta Tyskland : Sachsen och Pfalz, 

 Sverge för dess tyska riksländer, braunschweigarna, admini- 

 stratorn af Magdeburg, Hessen och Mecklenburg samt de 

 viktigaste protestantiska riksstäder såsom medlemmar af sin 

 union. Men snart vidgades planen till ett förbund af alla 

 tyska riksständer utan afseende på trosbekännelse. I sista 

 instans riktade äfven den brandenburgska statsmannen — 

 liksom Johan Filip — sina blickar till utlandet, också han 

 till Frankrike och Sverge; därjämte framför alt till Neder- 

 länderna. Men i stället för den fredliga tendens, som karak- 

 teriserar den förres förbundsidé, och hans sangviniska för- 

 hoppningar att med de „båda kronornas" stöd kunna gifva 

 Tyskland fred satte Waldeck en aktiv annexions- och del- 

 ningspolitik. Brandenburg skulle med deras understöd be- 

 kämpa det habsburgska husets öfvermakt och framför alt vinna 

 en dominerande ställning i de västtyska gränsländerna vid 

 nedra Rhen. Härtigdömena Jülich och Berg skulle frånryk- 

 kas kurfurstens oförsonliga vedersakare, pfalzgrefve Filip Wil- 

 helm af Neuburg, och förenas med Brandenburgs cleviska 

 länder. 



De första, som Waldeck närmade sig i sina försök att 

 realisera sin unionspolitik, voro de braunschweigska härti- 

 garna och Hildesheimgruppen. Just nu, under de sista må- 

 naderna af 1653, var Wesenbeck ute för att knyta de första 

 förbindelserna 1 ). 



I det braunschweigska furstehuset lade man småningom 

 under inflytande af farhågorna för Sverges hållning i den 

 bremiska tvistefrågan bort den. motsträfvighet man ursprung- 



1 ) Urk. u. Acten, 463 ff. Erdmannsdörffer-Oncken, 186 ff. Erd- 

 mannsdörffer, Graf Waldeck. 152 ff. Köcher, 112 ff. Zwiedineck- 

 Südenhorst, I. 118 f. 



