128 



ligen haft för en förbindelse med kurfursten. Samtidigt som 

 man från brandenburgskt håll börjat arbeta på förvärkligan- 

 det af sin uniousplan, hade man med kraft upptagit den 

 kamp, som det protestantiska furstepartiet med braunschwei- 

 garna och härtig August af Magdeburg i têten i överens- 

 stämmelse med kretsdagsprogrammet i Lüneburg alt sedan 

 riksdagens begynnelse i Regensburg upprätthöll mot kejsar- 

 maktens öfvergrepp i riket. Det nya bundsförvantskapet *) i 

 förening med furstehusets intresse att för sina egna besitt- 

 ningars skull upprätthålla pariteten i westfaliska kretsen 

 banade den brandenburgska unionsplanen vägen. På en kon- 

 ferens i Braunschweig mellan Wesenbeck och representanter 

 för furstehusets tre linjer gaf man — ehuru ännu med be- 

 tydlig tvekan — sitt bifall till kurfurstens upptagande i Hil- 

 desheimalliansen. På konventet i Minden skulle frågan före- 

 läggas de öfriga allierade och bringas till slutligt afgörande 2 j. 

 Hvad underhandlingen med Sverge och den stadiska 

 regeringen beträffar, så fans det ju många förutsättningar, 

 för att den icke skulle lyckas. Först i juni 1653 hade tvi- 

 sten mellan Sverge och Brandenburg upphört. Den håll- 

 ning, som Kristina numera intog till hofvet i Wien, lät dess- 

 utom knappast förena sig med Waldecks politik. Och så myk- 

 ket än den svenska drottningen numera negligerade de tyska 

 ständernas feberaktigt ifriga diplomatiska arbete för rikets 

 och eget försvar eller för främjandet af sina intressen, trodde 



1 ) För braunschweigarna så mycket kärare, som kurfursten visade 

 sig benägen att i viss mån gå äfven furstepartiets speciella önskningar 

 till mötes. Erdnwnnsdörffer , Graf Waldeck. 145 f., Erdmannsdörffer- 

 Oncken. 173. 



2 ) Köcher, 116 f., Erdmannsdörffer. Graf Waldeck 192, Urk. u. 

 Acten. VI. 484. 



