130 



stens land och undersåtar i Pommern skulle, bjuder den vid- 

 lyftiga instruktionen, en beständig „författning" upprättas 

 samt den gamla arfföreningen mellan kurfurstendömet Bran- 

 denburg och Pommern för drottningen, hennes efterträdare 

 och kronan Sverge på den ena samt kurhuset Brandenburg 

 på den andra sidan renoveras. Kommercierna mellan de 

 bägge staterna borde sättas „på en riktig fot". Skulle kro- 

 nan Polens undersåtar söka att göra kurfursten intrång på 

 gränsen, så vore han förpliktad att på alt sätt sådant „ve- 

 dergöra" och gränserna „intet förringa låta"; drottningen ville 

 å sin sida för sitt intresses skull på Hinterpommern genom 

 skrifvelser till konungen och kronan Polen sådant „tillbörligen 

 ressentera". För det fall att någon, hvem det vara månde, 

 fiendtligen skulle angripa bägge makternas furstendömen, 

 skulle den andra med all makt, utan upphof och gensaga, 

 bispringa den anfallne. Hvad särskildt de för- och hinter- 

 pommerska länderna beträffade, så borde, efter de voro „en 

 nation" och drottningen hade äfven expektansen på Hinter- 

 pommern, „jura indigenatus för invånarne af bägge regerin- 

 garna blifva konserverade", så att de sinsemellan „intet pro 

 peregrinis, utan för landsmän kunde skattas". Utan kom- 

 munikation med och medgifvancle af den andre, skulle man 

 „hos kejsaren om inga nya tullar anhålla"; kommercierna 

 skulle som sagdt lämnas sitt fria lopp och „genom separa- 

 tionen af landen intet hämmas eller hindras". 



Någon vecka efter det drottningens instruktion utfär- 

 dats, inträffade Wesenbeck i Stade; och han var tämligen 

 belåten med sitt mottagande där. Till hans ordande, om 

 huru nödigt det vore, att ledningen i westfaliska kretsen icke 

 lämnades helt och hållet i katolikernas händer, och att man 

 därvid, såsom billigt vore, borde taga hänsyn till Kurbran- 

 denburg, svarade Königsmarck och Erskein med löften om 



