134 



intill hennes eller hennes efterträdares vidare förordnande 

 skulle förblifva „in suspenso" 1 ). Äfven i Berlin dröjde man 

 tils vidare med den beskickning till Stockholm, genom hvil- 

 ken man tänkte försöka ett närmande till Sverge som själf- 

 ständig makt. Drottningens plan att nedlägga sin krona var 

 ju redan känd i vida kretsar. Först under Kristinas efter- 

 trädare blef ambassaden värklighet. 



Det räkte emellertid icke länge, innan man i Stade ånyo 

 ansattes af förbundsifrarna. Redan sedan en tid hade böner 

 om hjälp i anledning af ett förnyadt öfverfall af de spanska 

 och lothringska trupperna utgått från kurfursten af Köln till 

 riksdagen i Regensburg 2 ) och flere af de tyska hofven 3 ); 

 och vidsträkta värfningar för spansk räkning i trakterna vid 

 nedra Elbe, i Mecklenburg och Lauenburg, hvilka i början 

 af år 1654 tilltogo i omfång 4 ), vakte betydlig oro i Neder- 

 sachsen. Braunschweigarna hade ännu på långt när icke 

 uppgifvit hoppet att en gång med bättre framgång få upp- 

 taga försöken att genomföra den reorganisation af kretsen, 

 som lyckats så ofullständigt 1652. Kristian Ludvig tog de 

 mecklenburgska och lothringska excesserna till anledning för 

 ett sådant försök. Det stöd, som braunschweigarnas krets- 

 politik fick i de ansatser, hvilka just vid denna tid gjordes 

 i Regensburg för en reorganisation af kretsförfattningen i 

 riket i sin helhet, gaf furstehusets ledande män förnyad ifver 

 för sin sköteidé 5 ). 



I slutet af januari utfärdade Kristian Ludvig till de 

 öfriga medlemmarna af kretsens krisrskolledum och till Stade 



r ) K. K. — Lillieström 7 maj 1654. [A. S ] 



'-) Härom följ. kap. 



3 ) Köcher, 117. Urk. u. Acten, 501. 



*) Köcher, 131 och där citerade källor. 



5 ) Följ. kap. Köcher, 113—114; 143. 



