141 



hvarandra. Slutligen skulle de fråga, huru man ämnade för- 

 hålla sig, om bremensarna, såsom antagligt var, skulle göra 

 anspråk på att bli kallade till nästa kretsdag. Något sådant 

 kunde Sverge aldrig tillåta. 



Med den instruktion, som den bremiska regeringens 

 representanter hade, behöfdes det blott en lämplig yttre 

 anledning, för att de skulle afbryta konventet. Och det var 

 icke synnerligen svårt att finna en sådan anledning under 

 ett tidehvarf, då etikettfrågor vid de politiska förhandlin- 

 garna spelade den roll, att de ofta ledde till handgemäng 

 och blodsutgjutelser. 



Jämlikt nebenrecessen till kretsdagsbeslutet af novem- 

 ber 1652 skulle adrainistratorn af Magdeburg vid alternatio- 

 nen öfverlåta direktoriet åt Sverge „cum omni causa vel 

 omnibus circumstantiis" — så uppgifva åtminstone Mar- 

 schalk och Höpken recessens ordalydelse 1 ). Nu ville de icke 

 lämna svenskarna presidiet under sessionen. Efter långva- 

 rigt ordkrig och särskilda medlingsförsök af braunschwei- 

 garna fick man slutligen magdeburgarna att låta sina prote- 

 ster falla för denna gång på det villkor, att svenskarna icke 

 vidare skulle vidröra stridsfrågan. Höpken och Marschalk 

 ansågo sig emellertid hafva orsak nog att afbryta konventet. 

 Erskein, som äfven infunnit sig i Hamburg, förklarade t. o. 

 m., att man i Bremen haft ingen lust till det samma, utan 

 blifvit „liksom forcerad" till det af härtig August 2 ). För- 

 gäfves försökte braunschweigarna med uppmaningar, hotelser 

 och löften att hålla de svenska representanterna kvar. De 

 afreste och magdeburgarna följde dem 3 ). 



l ) Köcher aftrycker (615 f.) recessen endast i utdrag. 

 -) Urk. u. Acten, 527. Erdmannsdörffer, Graf Waldeck, 218. 

 3 ) Höpkens ock Marsckalks rel. Stade 28 april 1654; [A. S.] 

 komp. med Köcher, 145 ff. H:s ock M:s redogörelse är kort ock berör 



