142 



Braunschweigarnas förhoppningar att genomdrifva sina 

 reorganisationsplaner i nedersachsiska kretsen, syntes längre 

 än någonsin från att kunna uppfyllas. En öfverenskomraelse 

 med de holsteinska och mecklenburgska representanterna, 

 hvilken de sistnämda dock endast motsträfvigt ingingo, att 

 efter afslutandet af riksdagen i Regensburg sammankalla en 

 kretsdag och då försöka genomdrifva kretsens beväpning, åt- 

 minstone med en mindre arménumerär, var det enda resul- 

 tatet af konferensen. 



Redan någon tid före den samma, i april, hade Sver- 

 ges försök att bringa Bremen „till höflighet" öfvergått till 

 öppet krig. Königsmarck eröfrade i medlet af månaden sta- 

 dens viktigaste utan värk, fästningen Burg; hans ryttare 

 sträkte sina ströftåg ända till Bremens portar. Det behöfdes 

 blott en lycklig stormning för att bringa staden i Sverges 

 händer. Och Königsmarck tyktes färdig att företaga den 

 — oaktadt alla de „mandata avocatoria" och „inhibitoria", 

 med hvilka kejsaren intervenerade till stadens förmån. De 

 braunschweigska härtigarna träffades af den oerhörda fata- 

 liteten, att den breiniska regeringen anhöll om deras un- 

 derstöd i striden i kraft af partikularalliansen af 1652. Den 

 fick naturligtvis intetsägande svar; redan tidigare hade man 

 från furstehuset erbjudit sin mediation 1 ). Men å ömse sidor 



endast det hufvudsakliga ; så omnämnes t. ex. Erskeius ankomst till 

 Hamburg alldeles icke. Detaljerna af presidialstriden torde ock sak- 

 löst kunna förbigås. Att emellertid Köchers teckning af de bremiska 

 representanternas hållning på konventet och i presidialstriden med 

 magdeburgarna — liksom författarens framställning ställvis äfven i öf- 

 rigt af Sverges och den bremiska regeringens hållning i de växlande 

 underhandlingarna med furstehuset — icke är tillbörligt oväldig och 

 lidelsefri, ligger för öppen dag. 



J ) Köcher, 159. Jfr. Pufendorf, Carol. Gust. I. § 16. 



