143 



betraktade man hvarandra med största misstroende. I Stade 

 förebrådde man braunschweigarna för att hafva understödt 

 Bremen med ammunition; man väntade t. o. m. en tid ett 

 anfall af dem mot Verden. Braunschweigarna å sin sida 

 uppstälde ett antal trupper i grefskapet Hoya för att skydda 

 de härtigliga länderna för de krigandes ströftåg och röfve- 

 rier. Det såg nästan ut, som skulle det arta sig till vapen- 

 skifte äfven mellan Braunschweig och Sverge. 



Medan sålunda Kristina både genom sin utrikes-politik öf- 

 verhufvud och särskildt genom den bremiska stridsfrågan vid- 

 gade klyftan såväl mellan Sverge och braunschweigarna som 

 de evangeliska i riket i allmänhet — utan att därför lyckas 

 vinna djupare förtroende hos motpartiet, — vann Branden- 

 burg och Waldecks unionsplan mera och mera terräng. Man 

 hade icke försummat tiden i Berlin under det första halfåret 

 1654; vidsträkta för framtiden löftesrika förbindelser voro 

 redan knutna. Med kurfursten af Köln stod man i godt för- 

 stånd. I Hessen-Kassel och Magdeburg kunde man vänta 

 sig det bästa; snart kommo från "Wurtemberg lofvande an- 

 bud, och äfven på härtigarna af Mecklenburg fick man an- 

 ledning att ställa förhoppningar. Men särskildt lade man 

 an på att vinna det braunschweigska furstehuset. Parallelt 

 med underhandlingen mellan den bremiska regeringen och 

 braunschweigarna fortgick underhandlingen mellan dessa och 

 kurfursten, ledda till en början genom Wesenbeck, sedan 

 genom Waldeck personligen. Betydliga svårigheter stälde 

 sig i vägen. I juni 1654 afgåfvo emellertid de underhand- 

 lande ett ömsesidigt löfte att redan före afslutandet af ett 

 formligt förbund bistå hvarandra mot hvarje angrepp. Blott 

 de jiilich-cleviska länderna och en möjlig konflikt där undan- 

 tog man från furstehusets sida. „Da die Schweden zuvor 

 in dem niedersächsischen Kreis regieret, haben S. Ch. D. 



