148 



tid intet att hoppas. Konferenserna i Prag hade ju ba- 

 nat kejsaren vägen. Också i furstekollegiet gingo de katol- 

 ska rösterna, i synnerhet de andliges, „in omnibus uti 

 Austria". Af protestanterna var Wurtemberg isoleradt långt 

 uppe i det katolska Schwaben. De öfriga utom Hessen-Darm- 

 stadt, som var bestämdt spansksinnadt, hade i allmänhet 

 god vilja, men ringa inflytande. Riksstäderna betydde föga. 

 Endast furstarna i nedersachsiska kretsen, braunschweigarna 

 och härtig August vågade och försökte höja hufvudet till 

 bestämdare opposition. „L'empereur peut tout ici, et les 

 États sont dans une bassesse extrême" — i dessa ord sam- 

 manfattade det franska sändebudet i Regensburg, Vautorte, 

 situationen 1 ). 



Under sådarja förhållanden kunde klagomålen icke leda 

 till synnerligt resultat. Den enda tröst, som närmast gafs 

 af de församlade kurfurstliga representanterna, var att det 

 meddelades, det kurfursten af Mainz för att förebygga en vi- 



*) Se för det föreg. hufvudsakligen Köcher, 99—102, 105. 128 

 —29, 631. Négoc. secr. III. 566. Sattler, IX. § 84; Erdmannsdörffer, 

 Graf Waldeck, 107; Erdmannsdörffer-OncTcen, 170. För kurf:s af 

 Pfalz hållning ürk. u. Acten, VI. 236. 255; Nègoc. secr. III. passim. 

 För belysande af Johan Filips Pfanner, Historia comitiorum Imp. habi- 

 torum aö 1652—54, 683; Zwiedineck-Südenhorst, I. 154 — 55. Kejsa- 

 rens hållning gentemot riksfurstarna karakteriserar den venetianska ge- 

 sandten Girolamo Giustiniani den 25 febr. 1654 på följande sätt: „con 

 Mogonza confida. con Colonia scanza, con Treueri scorre, con Sassonia 

 si corrisponde, con Brandemburg dissimula, con Bauiera s'intende, e col 

 Palatin' temporeggia. Col resto de Princepi negotia secondo l'occa- 

 sione" . . . Fontes rerum Austriacarum XXVI (Die Eelationen der 

 Botschafter Venedigs über Deutschland und Österreich im XVII Jahrb. 

 herausgeg. von J. Fiedler). „Le collège des Villes", skrifver Vautorte 

 om riksstäderna, „ne peut même obtenir ici pour soi l'effet d'un votum 

 decisivum, que le Traicté de Munster lui donne". Négoc. secr. III. 569. 



