149 



dare utbredning af faran låtit föranstalta om utskrifvandet 

 af en kretsdag i öfver- och nederrhenska kretsen 1 ). 



Frågan om en „allmän författning" af ständerna — en 

 „generalriksförfattning" eller „generalkrigsförfattning", som 

 man kallade den, — var i alla fall en gång vakt till lif och 

 kunde icke mera nedtystas. 



Det ingick, såsom själffallet är, äfven i den habsburgska 

 politikens plan att, så länge riksdagen varade, i någon mån 

 låta riksöfverhufvudet framträda såsom rikets värkliga be- 

 skyddare. Redan i början af 1653 afsände kejsaren en ge- 

 sandt till härtigen af Lothringen själf och en uppfordran till 

 det spanska ståthållarskapet i Brüssel, att de fiendtliga 

 trupperna skulle bortföras från rikets område 2 ). På våren 

 riktas en skrifvelse till kurfursten af Mainz med en ma- 

 ning att uppbåda de kurrhenska ständerna till motvärn 3 ). 

 En del af ständerna mobiliserade värkligen på kurfurstens 

 uppfordran 4 ) sitt manskap ; på sommaren talades det om, att 

 Johan Filip och kurfurstarna af Trier och Köln skulle sända 

 mot fienden en hvar 700 m. till fot och 100 till häst. Men 

 i allmänhet framskred beväpningen långsamt, och den lilla 

 samlade styrkan var ju ingen makt att tala om mot fiender- 

 nas härar 5 ). Såsom en komplettering till kejsarens åtgär- 

 der mot härtigen kom t. o. m. för en tid ett understöd 

 för beväpningsplanerna från ett håll, därifrån man minst 



») Urk. it. Acten, VI. 172. 



2 ) Erdmannsdörffer, Graf Waldeck. 161—62. Urk. u. Acten, VT. 

 171 not, och där citerade källor. Thurloe, Collection of Statepapers 

 II. 16. 



3 ) v. Meiern, Acta comitialia. 1. 684. 



4 ) v. Meiern, Acta comitialia. I. 685 ff. 

 •"') Négoc. secr. III. 558, 598. 



