159 



lika i uppdrag att försöka förmå Maximilian Henrik till en 

 närmare anslutning till Frankrike ; och i mars 1 654 afgick 

 den brandenburgska diplomatiska agenten i Paris, Abraham 

 Wicquefort, på uppdrag af kardinalen på en mission till de 

 tyska protestantiska hofven „för att lägga grunden för- en 

 union" med dem; — det var Mazarins svar på Waldecks 

 alliansprogram, där ju äfven Frankrike intog en plats. Kar- 

 dinalens förbundsförlag ledde denna gång icke till något resul- 

 tat. Men Frankrike hade ånyo visat, att det hade makt och 

 lust att uppträda som de tyska furstarnas beskyddare, och 

 en bas var lagd för vidare förbindelser med dem 1 ). Redan 

 i december 1653 kunde Vautorte anmäla från Regensburg, 

 att sinnena i synnerhet i det protestantiska lägret voro gyn- 

 sammare stämda mot Frankrike 2 ). 



Hvilken hållning intog Kristina till alla dessa rörelser? 

 Sverge var ju afsedt att fylla den främsta platsen i den 

 antiösterrikiska liga, hvars bildande var ett af den franska 

 politikens förnämsta mål. På en aktiv tysk politik af den sven- 

 ska drottningen i öfverensstämmelse med westfaliska fredens 

 grundsatser kunde man på franskt håll numera icke göra 

 sig stora förhoppningar 3 ) ; det gälde att åtminstone försöka 



1 ) Närmare om Wicqueforts ambassad Urk. u. Acten, II. 27 ff. t 

 38, 209 f.; VI. 572 ff.; Erdmannsdörffer, Graf Waldeck. 226 ff. Auer- 

 bach, 35 ff. Jfr. Böhm, Der Rheinbund und seine Geschichte (Zeitschr. 

 für preuss. Gesch. VI. 217). 



2 ) Négoc. secr. III. 635, 638, 655 och flerstädes; jfr. Auerbach, 

 32. Förf. anför ur V:s depesch af 15 jan. 1654 „tous les princes prote- 

 stants", undantagande kurfursten af Sachsen. 1 sin skrifvelse af 22 

 jan. undantager V. dock uttryckligen äfven kurfursten af Pfalz; i sin 

 depesch af 19 febr. skrifver han „plusieurs protestants". 



3 ) „La France souhaiteroit bien", förklarade Wicquefort i Ber- 

 lin, „que la Suède entrât en cette union (Frankrikes med de tyska 



