161 



Salvius hafva yttrat 1 ). Med så mycket större anledning hop- 

 pades det evangeliska furstepartiet att just under Sverges 

 ledning få genomdrifva, hvad som ännu återstod att vinna 

 i den stora kampen för ständernas rätt mot kejsarens öfver- 

 grepp och kurfurstarnas preeminens samt för protestanternas 

 mot det intrång de alt fortfarande hade att lida från ka- 

 tolskt håll. Men den utsedda ledaren svek sina partivänners 

 förhoppningar. 



Drottningens instruktioner för sina riksdagsgesandter, 

 regeringsrådet i Bremen och Verden, Mattias Biörenklou, 

 samt pommerska regeringsrådet Friedrih Bohle voro lofvande 

 nog 2 ). Hon hänvisade till kretsdagsbeslutet i Lüneburg. 

 De skulle inrätta sina vota i öfverensstämmelse med det 

 samma och såväl „in politicis som in ecclesiasticis" värka 

 för att fredsinstrumentets löften måtte uppfyllas. Men hvad 

 som gafs med den ena handen, togs med den andra. Då 

 drottningen ännu icke, heter det i instruktionen, hunnit sam- 

 manfatta alla de frågor, som från fredstraktaten hänskju- 

 tits till riksdagen, skulle hon sända gesandterna sin förkla- 

 ring öfver dem senare; och skulle, tillägges det, emot för- 

 modan i en eller annan punkt „sådana diffikulteter förefalla, 

 på hvilka H. K. M:ts gesandter utan specialbefäl och uttryck- 

 lig order icke kunde resolvera, så skulle de i god tid inbe- 

 rätta sådant till H. K. M:t med utförlig representation af 

 alla omständigheter samt invänta H. K. M:ts resolution och 



J ) XJrTc. u. Acten, VI. 283. 



>) R. R. 2 okt.; 17 dec. 1652; [A. S.] hvardera i afskrift i sainl. 

 .„Handlingar rörande Tyskland 1652—57 ock Poklen 1655—77". Biö- 

 renklou anbefaldes genom en skrifvelse af 22 januari (1 febr.) 1653: R. 

 R. [A. S.] att i stället för Stucke föra votum för kärtigdöniet Bremen 

 på riksdagen. Jfr. Berch, II. 57 f.; ofvan p. 118 f. 



11 



