168 



för den planerade „generalriksförfattningen" med krigsråd 

 och öfverbefäl valdt af de nu församlade ständerna borde 

 man — så blef numera oppositionens lösen — endast lägga 

 an på att få till stånd ett allmänt beslut af riksdagen att 

 samtliga kretsar borde genomföra beväpningen, men alla de- 

 taljer ställas efter exekutionsordningens föreskrifter. Framför 

 alt ville man under nuvarande tid icke skrida till något be- 

 slut angående generalkommandot — bakom det österrikiska 

 förslaget låg ju tydligen en plan, att förvärfva kejsaren 

 det afgörande inflytandet i det samma, — utan lämna denna 

 fråga, tils behofvet påkallade lösningen af den och hänskjuta 

 den till respektiva kretsöfverstar och krigskollegier i kret- 

 sarna l ). 



Man hade med ett ord på grund af farhågorna för 

 Österrike fått lof att lämna tanken om ett definitivt organi- 

 serande af riksbeväpningen på den nu pågående riksdagen 

 och lägga den samma i de enskilda kretsarnas händer; men 

 man önskade för att hafva en säkrare garanti för dess genom- 

 förande, att en allmän norm för dess behandling i kretsarna 

 skulle fastställas af ständerna. 



På kurfursten af Sachsen kunde man icke göra sig stora 

 förhoppningar ; och äfven härtig Eberhards svar var föga lof- 

 vande 2 ), men af härtig August möttes Fredrik Wilhelms 

 skrifvelse med svaret, att också han ansåg den i Regensburg 

 planerade „riksförfattningen" för,, eine gewisse Zerrüttung der 

 Reichs fundamental Gesetze". 



Med en sådan hållning hos oppositionspartiet blef Öster- 

 rikes ifver för riksbeväpningen icke lång. Wienerhofvets 

 förnämsta sträfvan gick numera ut på att påskynda förhand- 



*) Urk. u. Acten, VI. 522—525. 

 2 ) Källa föreg. pag. not 4. 



