171 



hade „stannat vid det gamla och trädt i förfädrens fotspår". 

 Något egentligt nytt trodde raainzarna icke skola behöfva 

 tilläggas l ). 



Det mainziska förslaget — så allmänt hållet som det 

 var och med dess önskningsmål, att öfverdirektoriet genast 

 borde tillsättas, — var icke egnadt att vinna ifrarnas bifall. 

 De medgåfvo med ett beklagande, att tiden var för kort att 

 afgöra frågan nu, då kejsaren gjorde hvad han kunde för att 

 få ett snabt slut på riksdagen, men de hollo energiskt på 

 nödvändigheten att hänskjuta den samma i och för special- 

 behandling till de enskilda kretsarna. 



Af de långdragna förhandlingarna i deputationen och 

 riksdagen må för öfrigt endast det hufvudsakliga anföras. De 

 kursachsiska representanterna hade naturligtvis ej order till 

 några „nyheter". Bajrarna hade ingenting emot, att saken 

 skulle befordras, men då ju frågan ej kunde afgöras vid den 

 nu pågående riksdagen, borde den hänskjutas till ett nytt 

 ständermöte eller till deputationsdagen samt till de enskilda 

 kretsarna. 



Brandenburgarna gingo att börja diskussionen med den 

 fasta föresats att „i kraft af sin instruktion på det ifrigaste 

 drifva på kretsförfattningen" 2 ). De konstaterade med till- 

 fredsställelse, att quaestio an : huruvida kretsbeväpningen vore 

 nyttig, ändtligen var afgjord. Då man hade erfarenhet om, 

 huru långsamt alt framskred vid riksdagen, måste ju frågan 

 visserligen hänskjutas till „prorogata comitia". Men det 

 borde med tydliga ord införlifvas i riksdagsbeslutet, att hvad 



*) P. S. och bilaga till de brandenb. gesandtem as i Regensburg 

 rel. 12 april 1654. [A. B.] 



2 ) Gess. — kurf. 6 april 1654. [A. B.] Skrifvelsen ej den samma 

 som den i Urk. u. Acten, VI. 444, analyserade. 



