172 



som tidigare stadgats om exekutionsordningen och landsfre- 

 den, bekräftats och förnyats. För kretsarna borde bestäm- 

 mas en viss tid „und zwar sub poena", inom hvilken de 

 hade att „ställa sig i författning". Det borde uttryckligen 

 upprepas, att i de bestämda fallen den ena kretsen oförtöf- 

 vadt skulle sända den andra den erforderliga hjälpen. Med 

 särskild hänsyn till förhållandena i westfaliska kretsen ville 

 brandenburgarna dessutom hafva det uttryckligen utfäst, att 

 på kretsdagarna intet stånd, som hade ansenligare besitt- 

 ningar, skulle kunna uteslutas ur dess sessioner, och att i 

 kretsar, där ständer funnos af hvardera religionsformen, pa- 

 ritet borde iakttagas vid besättandet af kretsens ämbeten. 



Braunschweigarna skänkte de brandenburgska repre- 

 sentanterna lifligt understöd. Man borde på riksdagen ej 

 allenast återhämta, hvad som tidigare stadgats i exekutions- 

 ordningen, förklarade de, utan äfven tänka på utveckling och 

 nödiga tillägg till den samt framför alt, på huru det stad- 

 gade skulle bringas till effekt. Med en viss försiktighet trädde 

 äfven Magdeburg, Kassel, Sachsen-Altenburg och Pfalz-Sim- 

 mern i Brandenburgs fotspår. Wurtemberg däremot förklarade, 

 att i schwabiska kretsen härskat god ordning ända sedan 

 1567. Riksstäderna förhöllo sig likgiltiga. 



Burgund och Salzburg slöto sig helt och hållet, de öf- 

 riga katolikerna mer eller mindre bestämdt till österrikarna, 

 hvilka naturligtvis försökte göra klart, att tiden var mycket 

 för kort för en behandling af frågan om kretsförfattningen 

 och for kort t. o. m., för att Brandenburgs förslag skulle 

 kunna upptagas. Endast Münster — i riksdagen äfven Neu- 

 burg — förordade lifligt den samma, tydligen befarande att 

 öfverflyglas af kurfursten i westfaliska kretsen. Särskildt, 

 framhöllo de, borde det stå de kretsar, „som voro faran när- 

 mare", fritt att höja kvantum af kretsrailisen. Om upprätt- 



