181 



utan den, och visserligen utan att det kommit till vapenskifte 

 med Braunschweig, men furstehuset hade ytterligare aflägs- 

 nats från Sverge. 



Om man emellertid i riket hyste farhågor för Karl Gu- 

 staf i anledning af bremiska kriget, så hyste man på svenskt 

 håll föga mindre farhågor för farliga anslag och möjlig in- 

 blandning i kriget med Weserstaden från rikets sida. Man be- 

 tviflade icke, att de katolska ständerna, i synnerhet Köln, Mün- 

 ster och Osnabrück, „stärkte bremarna i deras trots". Sär- 

 skildt Kristoffer Bernhard betraktade man icke utan anled- 

 ning med största misstroende. Amtet Wildeshausen, som i 

 westfaliska freden afträddes till Sverge, hade länge utgjort 

 ett tvisteämne mellan ärkebiskopen af Bremen och biskopen 

 af Münster; dess afträdande var sålunda på sätt och vis en 

 förlust äfven för den senare. Att Bremen hade braunschwei- 

 garnas sympatier, viste man i Stockholm långt före detta 1 ). 



Hvilken hållning Karl Gustaf intog till planerna att 

 redintegrera kretsförfattningen, hade han lagt i dagen redan i 

 sina skrifvelser från Nürnberg 1650 2 ). Hans böjelse för stän- 

 dernas sträfvanden för sin sammanslutning och hans benä- 

 genhet att i sin politik i allmänhet lita till de tyska fur- 

 starna hade sedan dess ingalunda stigit. „Es wird sonst a 

 politicis gehalten", skref en gång till konungen David Me- 

 vius, den berömda juristen och politikern, som under drott- 

 ning Kristinas och hennes efterträdares tid utöfvat en bety- 

 dande politisk-literär värksamhet i den svenska regeringens 

 tjänst, „dass bei den Handlungen mit den teutschen Fürsten und 

 Ständen nicht so sehr auf sonderen Nutzen durch ihre Beitre- 



!) Köcher, 168, 172 ff., Pufendorf, Carol. Gust. § 18, 26, 30, 

 Loenbom, Anecdoter I. 5. 42. 



2 ) Se ofvan p. 22 ff. och jfr hans yttranden till Chanut p. 55 f. 



