185 



därstädes David Mevius samt kanslirådet Adolf Benedikt 

 Marschalk *). 



Om kretsförfattningen innehåller instruktionen icke ett 

 ord. I bremiska frågan däremot är den tämligen utförlig. 

 Sändebuden skulle begära medkretsständernas råd, om huru 

 kontroversen skulle lösas, och med ett uttalande af konun- 

 gens förvåning, öfver att missförstånd från kretsens sida i 

 anledning af den samma kunnat uppkomma, påminna, att det 

 ju var hans rätt och skyldighet att i kraft af exekutionsord- 

 ningen sörja för kretsens säkerhet. Ständerna, i synnerhet 

 det braunschweigska huset, borde därför gå Sverge tillhanda 

 i denna sak. En sådan enighet vore „det första och rätta 

 fundamentet för en inre förtrolighet". Af den hållning stän- 

 derna visade i frågan om Bremen kunde konungen döma an- 

 gående deras planer och deras affektion för honom i all- 

 mänhet. 



Om Brandenburgs upptagande i Hildesheimalliansen 

 borde sändebuden förtroligt kommunicera med de öfriga 

 huvudintressenterna. Konungen var benägen för kurfurstens 

 reception i förbundet, men dennes inträde borde på lämpligt 

 sätt „restringeras". Braunschweigarna hade ju hittils visat 

 sig benägna att intaga kurfursten „endast för Halberstadt 

 och Minden". Sändebuden kunde „konformera sig" här- 

 med. Ty det var att befara, förklaras det i instruktionen 

 — i närmaste öfverensstämmelse med Königsmarcks och 

 Erskeins påminnelser till drottning Kristina i januari 1653, — 

 att om äfven kurfurstens cleve-markiska länder intoges, han 

 kanske skulle anhålla om assistens och vilja använda den 

 också mot Pfalz-Neuburg och pfalzgrefvens jülichska besitt- 

 ningar, hvarigenom de allierade skulle råka i stor vidlyftig- 



*) Instr. dat. Stade 27 sept. 1654. [A. S.] 



