190 



turligtvis. Men magdeburgarna talade vidt och bredt om 

 ärkestiftets eländiga tillstånd, de ville göra, hvad som stod i 

 deras makt, men kunde icke förbinda sig att uppställa sin 

 truppkontingent fulltalig. Mecklenburg-Schwerin påminde om, 

 huru länge de svenska trupperna vistats i härtigens land. Det 

 var fullkomligt utarmadt; han kunde därför omöjligt bevilja 

 mera än två „Römermonate". Den giistrowska representanten 

 ville gå in på ingen beväpning als. På holsteinskt håll där- 

 emot var man beredd att medgifva t. o. m. det fyrdubbla 

 matrikelanslaget. Men majoriteten af ständerna slöt sig till 

 Schwerins votum. 



Braunschweigarna sågo, att de icke hade mycket att 

 vinna. För att genomdrifva åtminstone någon beväpning i 

 kretsen förklarade de, att man för endräktens skull borde 

 hafva konsideration med de ständer, hvilka icke genast kunde 

 uppställa det kvantum, som ursprungligen äskats; man kunde 

 därför en tid förblifva vid det dubbla matrikelanslaget — två 

 „Römermonate", — om blott triplum hälst i nödfall kunde 

 uppbringas. Holstein-Danmark återtog nu sitt förra votum 

 och äfven Gottorp förenade sig med pluraliteten. Förslaget 

 att uppställa två „Römermonate" hade sålunda fått majoritet. 



Mevius, Oxenstierna och Marschalk satte alla krafter 

 till för att hindra, att man skulle stanna vid ett sådant be- 

 slut. För att åstadkomma splittring bland ständerna, visade 

 de plötsligt en anmärkningsvärd ifver att drifva upp kretsens 

 truppstyrka högre och framhöllo diverse olämpligheter i det 

 braunschweigska förslaget. Men deras försök att omintetgöra 

 resolutionen om kretsbeväpningen strandade 1 ). Resultatet blef, 

 att man beslöt att stanna vid den „författning", som upprät- 

 tats på kretsdagen 1652, men med den förändring att — „eme- 



B. O., — Mevius, Marschalk — K. M. 8 uov. 1654. [A. S.] 



