191 



dan fiere af ständerna vid den genom Guds nåd återstälda 

 allmänna freden ej ansett nödigt att hålla i beredskap hela 

 det då faststälda kvantum" — detta skulle nedsättas till två 

 „Römermonate". I nödfall skulle därjämte kretsöfversten 

 med biträde af kretsens „nach- och zugeordnete" hafva be- 

 fogenhet att anordna en förhöjning — ända till en fördubbling 

 — af kretsuppbådet 1 ). 



Den sista klausulen öfverlämnade sålunda afgörandet, 

 om huru stor kretsens truppstyrka i vissa fall skulle blifva, 

 ytterst i braunschweigarnas händer. Det gälde för de sta- 

 diska ombuden att neutralisera betydelsen af den samma genom 

 att förvärfva den bremiska regeringen del i afgörandet, när 

 dessa „nödfall" voro för handen. Oxenstierna och hans kolle- 

 ger föreslogo därför, att kretsöfversten, när kretsen besvära- 

 des af yttre krig eller inre oro, borde draga de utskrifvande 

 furstarna, således äfven Sverge-Bremen, till råds, innan han fick 

 uppbåda kretsarmén. Det såg redan ut, som skulle de få majo- 

 ritet för sitt förslag, men snart var endast staden Lübeck på 

 deras sida. Braunschweigarna sågo naturligtvis i propositionen 

 en skymf mot furstehuset och förordade strykning af hela 

 „nödfalls"-paragrafen. De bedyrade, att deras herrars afsikt 

 var ingen annan än att upprätthålla lugn och fred i kretsen 

 och påminde om, att redan Hildesheimalliansen förband de 

 allierade till trogen kooperation. För öfrigt kunde man ju 

 icke komma till någon exekution i kretsen utan biträde af 

 härtigdömet Bremen, erinrade de. 



De stadiska representanterna voro envisa. De höllo 

 enständigt på, att alla „partikular-anstalter", som hörde till 



*) Kretsdagsrecessen 4 dec. 1654; (bilaga till gess:s skrifvelser 

 och i afskrift i saml. „Handlingar rörande Tyskland 1652—57 och Polen 

 1655—57";; [A. S.] trykt i utdrag hos Kopp, Beilage VI. 



