208 



unionsplanen — ehuru med mindre lyftning i idén och lägre 

 stäldt mål — bestämdt utöfver kretsförfattningens inskrän- 

 kande gräns. Det var knappast någon särskild politisk fram- 

 synthet hos förbundets medlemmar, som kommit dem att gifva 

 sin allians denna karaktär; deras synkrets var i det stora 

 hela i politiskt afseende lokal och provinsiell, och striderna 

 om direktoriet i westfaliska kretsen omöjliggjorde en gång 

 för alla för Filip Wilhelm och Kristoffer Bernhard att ställa 

 förbundet på kretsens bas 1 ). Men just den omständighet, 

 att det var en förening efter fritt val, att man i förbun- 

 det hade gått utöfver den godtyckliga gräns, som kretsen 

 uppdrog för medlemskapet i det, gaf det samma dess styrka. 



Det räkte icke länge, innan man började tänka på att 

 utvidga och stärka alliansen. Själffallet riktade man därvid 

 till först sina blickar på den tredje medlemmen i det lilla 

 förbund, som afslutits i Frankfurt 372 år förut, på kurfursten 

 och kurärkekanslern Johan Filip af Mainz. Redan i decem- 

 ber 1654 förfrågade sig de båda kurfurstarna af Köln och 

 Trier hos ärkekanslern, huruvida icke „äfven han för sin del 

 ville utsträcka den kurrhenska öfverenskommelsen af år 1651" 

 till deras nya bundsförvanter, biskopen af Münster och pfalz- 

 grefven af Neuburg 2 ). 



Johan Filip hade under riksdagen i Regensburg visat 

 sig föga böjd för „författnings"-planerna ; och ännu på hö- 

 sten 1654 viste man icke annat, än att han var god öster- 

 rikare 3 ). Vid tiden för riksdagens afslutande har han t. o. m. 



1 ) För Filip Wilhelms hållning i frågan om en allmän kretsför- 

 fattning se Joachim, 28 not 1; 30. 



2 ) Joachim, 43—44. 



3 ) Arndt, Zur Vorgeschichte der Wahl Leopold I. (Hist. Auf- 

 sätze dem Andenken an Waitz gewidmet. 568 ff.); Pribram, Zur 

 Wahl Leopold I. 5 ff., Erdmannsdörffer, Graf Waldeck. 252. 



