216 



Men farhågorna började snart igen. Det gick „allehanda 

 meningar, konjekturer och voticinia", om att armaturen icke 

 skulle „blifva eller stanna på en ort, utan att ensis är bisex 

 och skär på båda sidor" L ). Underrättelserna om konungens 

 glänsande segertåg utöfvade i hela den katolska världen och 

 särskildt i Tyskland en rent af förkrossande värkan 2 ). Pfalz- 

 grefven talade om, att det snart skulle blifva fred mellan 

 de krigande kronorna, och i sammanhang därmed om en hel 

 invasion i riket af brandenburgare, svenskar, polackar, lit- 

 tauer, kosacker och tartarer 3 ). 



Och det var icke blott Karl Gustafs segrar, som gåfvo 

 anledning till oro. Snart — redan mot slutet af 1655 — 

 var den sagolika framgångens tid förbi för den svenska ko- 

 nungen. Hela öfre Polen var i uppror 4 ), och de vidlyftiga 

 rustningarna i Österrike läto förutse en inblandning af kej- 

 saren. Faran låg nära till hands, att först de svenska och 

 och brandenburgska provinserna, sedan åtminstone närlig- 

 gande delar af Tyskland skulle öfversvämmas af vilda ska- 

 ror. På brandenburgskt håll — senare äfven på svenskt — 

 stälde man sig för öfrigt i och med kriget i det förhållande 

 till riket, att dess inblandning i det samma nästan tyktes 

 blifva en nödvändighet. Redan i anledning af svenskarnas 

 genomtåg till krigsskådeplatsen riktade Fredrik Wilhelm upp- 

 repade påminnelser till kejsare och medständer om deras 

 skyldighet till understöd 5 ) ; de brandenburgska sändebudens 



1 ) J. O. — K. M. 22, 27 april 1655 (konc). [A. S.] 



2 ) Urk. u. Acten, VII. 655. Sn. — K. M. 4 aug. 1655 och fler- 

 städes. [A. S.] 



3 ) Joachim, 55, 97, 98 not. 102. 



4 ) Carlson, Sveriges historia under konungarna af pfalziska hu- 

 set. I. 133, 141. 



6 ) Pufendorf, Frid. Wilh. V. § 27; Carol. Gust. II. § 64. Droysen, 



