220 



inlåta sig med S verge, så visade man på svenskt håll — 

 liksom äfven på brandenburgskt — föga böjelse för ett när- 

 mande till dem. 



Det polska kriget höll under de första åren den sven- 

 ska konungen envist inne i sin intressesfär äfven på diplo- 

 matins område. Frånsedt några smärre ansatser till ett verk- 

 sammare deltagande i Tysklands politiska lif existerar öfver- 

 hufvud en svensk-tysk politik endast för så vidt det nödvän- 

 digt behöfves för kriget i Poleu. Så länge Karl Gustaf kunde 

 hoppas att utan främmande fientlig inblandning få slutföra 

 det samma, har han, särskildt i sitt förhållande till Tysklands 

 furstar och ständer, men äfven i sin hållning gentemot kej- 

 sarhofvet, mot Frankrike och Nederländerna på det sorgfälli- 

 gaste undvikit alt, som kunde föranleda en sådan 1 ). Filip 

 Wilhelms och Kristoffer Bernhards farhågor för storartade 

 omstörtningsplaner i riket hos Karl Gustaf och kurfursten af 

 Brandenburg visa med ett ord under det polska krigets för- 



l ) I viss inan belysande för Karl Gustafs rikspolitik är hans håll- 

 ning i tvisten mellan kurfurstarna af Pfalz och Mainz. Till svar på 

 Karl Ludvigs enträgna böner om understöd (Karl Ludvig — K. M. 

 [A. S.] 18 dec. 1654) ger konungen i januari 1655 Königsmarck order 

 att underrätta kurfursten, det han för sin del ej vore obenägen att un- 

 derstöda honom; i alla fall måste det först aftalas med närboende stän- 

 der, huru assistensen skulle ske. på det att alt ginge „conjunctis consi- 

 liis - '. (R. K. — Königsm. [A. S.] 20 jan. 1655). Två månader senare 

 anbefalles Königsm. meddela kurfursten, att konungen ej kunde und- 

 vara några trupper (R. R, — Königsm. [A. S.] 20 mars 1655), och Karl 

 Gustaf själf aflåter skrifvelser till kejsaren och de båda kurfurstarna 

 med uppmaning att försöka förlika tvisten. (R. R. 10 mars 1655). På 

 kejserligt håll tyckes man hyst farhågor för att Frankrike och Sverge 

 effektivt skulle taga Karl Ludvigs parti i striden. Arndt, Zur Vorge- 

 schichte der Wahl Leopold I. (Historische Aufsätze dem Andenken an 

 Georg Wailz gewidmet. 571). 



