226 



denburgska unionsplanen 1 ). Och med ifvern att förmå ko- 

 nungen att ingå på sin tyska politik följde naturligt, att man 

 i allmänhet skulle försöka framhålla faran af förbundet för 

 Brandenburg och Sverge och för hela den evangeliska saken 

 i så starka färger som möjligt. 



Redan i början af mars 1655, innan Wolfsberg ännu 

 ankommit till Berlin, meddelar han från Minden, att den „på 

 pfalzgrefvens anstifteise nyligen i Köln afslutna ligan högt 

 apprehenderades af kurfursten 2 ). Något senare vet han att 

 berätta, att de starka rustningarna i Brandenburg gälde icke 

 allenast de farliga konjunkturerna i grannskapet mellan Po- 

 len och Ryssland, utan äfven hade sin orsak i att „kejsaren, 

 Kurmainz, Kurköln, pfalzgrefven af Neuburg och några an- 

 dra katolska ständer stodo i stark författning och också re- 

 dan sades hafva ett stort antal trupper på benen. Emedan 

 man icke kunde erfara något om deras egentliga afsikter, 

 så hade man så mycket mera att taga sig till vara" 3 ). Kur- 

 fursten hade underrättat honom, om att Johan Filip 4 ) hade 

 16,000 man 5 ) uppbådade. Kejsaren var mycket benägen att 

 blanda sig i det polska kriget, hette det, och „instigerades 

 betydligt till det samma af många katolska ständer", och kur- 

 fursten tillade „i förtroende", att äfven andra evangeliska 

 skulle sekundera det svensk-brandenburgska förbundet vis à 

 vis tyska angelägenheterna, „just emedan Österrikes proce- 

 dere och intention liksom de öfriara katolskes dessein nu- 



') För Brandenburgs hållning till alliansen se Joachim, 222 ff.; 

 Urk. u. Acten, VI. 639 ff. VII. 640. 648 och flerstädes. 



2 ) Wolfsb. — K. M. 3 mars 1655. [A. S.] 



3 ) Wolfsb. — K. M. 19 april 1655. [A. S.] 



4 ) Antagligen såsom ledare af ligan. 



6 ) Wolfsb. — K. M. 26 april 1655. [A. S.] 



