228 



Och nästan lika så obeaktade blefvo, tyckes det, under 

 den lifliga underhandlingen mellan de brandenburgska di- 

 plomaterna och svenskarna sedan slutet af 1655 de förres 

 påminnelser, att „de katoliskes liguer och defensionsvärken i 

 kretsarna kommo kurfursten mycket misstänkliga före" 1 ). 

 Alldeles utan att kvarlämna intryck gingo de väl i alla fall 

 knappast förbi. Underrättelserna från riket om de katolskes 

 machinationer i anledning af händelserna på krigsskådeplat- 

 sen i Polen „förorsaka visserligen icke ringa eftertänklighet", 

 skref Dobrczenski från konungens läger i december 1655, 

 „jedoch prevalirt man sich der Zeit" 2 ). Just nu, i slu- 

 tet af 1655, gingo vidunderliga rykten, som i viss mån kunde 

 tyckas stämma öfverens med de brandenburgska gesandter- 

 nas meddelanden, om en liga, som påfven försökte bilda af 

 alla katolska furstar i Europa mot de protestantiska 3 ). Ho- 

 tande antydningar af Kleine i Wien och den växande upp- 



] ) E. 0. oclat. koncept våren 1656. [A. S.] Jfr. TJrk. u. Aden. 

 VII. 559, 586. 



*) Urk. u. Acten, VII, 503. 



3 ) Mazari — de Brienne. 18 dec. 1655. Suède. Vol. XIX. [A. P.] 

 Lettres du card. Mazarin, VII. 175. Farhågor för „de katoliskes me- 

 néer -4 uttalas synnerligen ofta i den diplomatiska korrespondensen mel- 

 lan konungen och hans ministrar. Till en del har man att i dessa 

 uttalanden se en maskerad klagan öfver Österrikes fientlighet, till en 

 annan kanske ett slags reminiscens i den diplomatiska kurialstilen från 

 30-åriga krigets dagar, men i hvarje fall ligger i dem något hakom 

 orden. — Ryktena om den katolska ligan stodo, efter alt hvad man kan 

 se, i sammanhang med försök ifrån kurians sida att förmå Europas 

 furstar till understöd för Polen, då Karl Gustaf började sitt härnads- 

 tåg. Försöken hade, efter hvad Mazarin själf förklarar, principielt un- 

 derstödts af det franska prästerskapet, men konung Ludvig — d. v. s. 

 kardinalen — hade varit emot alla dylika planer. Lettres du card. 

 Mazarin, VII. 187 f. 



