230 



orsak till pfalzgrefvens if ver nämner han dennes „apprehen- 

 sion" för kurfursten af Brandenburg l ). Några veckor se- 

 nare har han kännedom om, att de allierade redan hållit åt- 

 skilliga konferenser, och att man diskuterat frågan om till- 

 sättande af generalspersoner för förbundshären 2 ). Ungefär 

 samtidigt underrättar han, att Johan Filip genom honom på 

 alt sätt försökte komma under fund med, huru Karl Gu- 

 staf stod med Frankrike. Kurfursten hade, efter hvad han 

 förklarade, hört såsom säkert, att den svenska konungen 

 uppburit en betydlig subsidiesumma därifrån, och det var 

 mycket viktigt för honom, hade han sagt, att få säker 

 uppgift om, huruvida någon allians var sluten mellan de 

 båda makterna. Han skulle då „taga sina mesurer däref- 

 ter" 3 ). Om det nyligen afslutna förbundet har kurfursten 

 ännu yttrat ingenting. 



Äfven Snoilskys meddelanden om alliansen upphöra för 

 en längre tid. Hvarken de öfriga allierades hållning eller 

 underrättelserna från Polen kunde vid denna tid fresta till 

 öppenhet mot den svenska residenten. I hela Europa gingo 

 länge och väl under våren 1656 onda rykten från den polska 

 krigsskådeplatsen *). I Frankfurt förkunnades det, att Karl 

 Gustaf var fången, död, förd i kista till Elbing, att arméerna 

 voro slagna på alla orter och tartarer och kosacker i otålig- 

 mängd i antag för att inbryta i Pommern. De katolska 

 sändebuden i Frankfurt roade sig med att hålla vad om 



!) Sn. — E. O. 3 april 1656. [A. S.] 



2 ) Su. — E. O. 22 april 1656. [A. S.] 



3 ) Su. - J. O. 12 april 1656. [A. S.] 



*) Jfr. Thurloe, V. 5. Ellen Fries, Sveriges diplomatiska för- 

 bindelser med Nederländerna. Diss. Upsala. 37 och not 3. Ryktena 

 hade sin grund i den svenska härens instängning mellan Weichselu och 

 San. Se härom Carlson, 145—157; Pufendorf, Carol. Gust. III. § 12. 



