239 



nungens regering framträder visserligen för en kortare tid, i 

 sammanhang med ansatserna att taga värksam del i Tysk- 

 lands politiska lif, en viss tendens till ett närmande till 

 Frankrike 1 ). Men den försvinner snart liksom de förra. 

 Obesvärad af d'Avaugours bearbetningar fullföljer han sina 

 planer mot Polen, och förslaget om ett anfall på Österrike 

 tillbakavisas bestämdt. 



Redan i medlet af februari 1656 anbefaller Mazarin i 

 en längre skrifvelse d'Avaugour att sondera konungens håll- 

 ning till förbundsträfvandena i Tyskland. Han viste, heter det, 

 att man hade under händer en négociation mellan särskilda 

 furstar där, såväl katolska som protestantiska, hvilken hade 

 till ändamål en sammanslutning för upprätthållandet af för- 

 draget i Münster och Osnabrück, som så ofta kränkts af 

 kejsaren, och af hvilken man hade anledning att frukta än 

 större och farligare infraktioner, då man såg hans stora 

 rustningar, de där icke kunde hafva någon annan orsak än 

 de farhågor, som konungens af S verge vapen och framgångar 

 ingåfvo honom. Frankrike befordrar, heter det vidare, un^ 

 der handen detta förbund och ser i det ett skydd icke blott 

 för sina intressen, hvilka kunna blifva kränkta af kejsaren, 

 utan äfven för konungens af Sverge . . . „Och anser jag", 

 fortsätter kardinalen, „att det icke vore olämpligt, om ko- 

 nungen af Sverge, förutsatt att förbundet finner sin fortgång, 

 skulle inträda i det samma och försöka engagera så många 

 furstar, som han kunde, till garantin för upprätthållandet af 

 fördraget i Münster" 2 ), . . 



Det bästa vore, förklaras det i de instruktioner, som 

 adresseras till d'Avaugour i mars, att hänföra fördraget mel- 



*) Lettres du card. Mazarin, VI. 399, 405, 421 ff. 

 2 ) Lettres du card. Mazarin, VII. 191. 



