242 



ning af d'Avaugours proposition om ett förbund mellan de 

 båda kronorna samt furstarna i riket skulle låtit undfalla 

 sig, att man på svenskt håll icke önskade, det Frankrike 

 skulle „blifva mäktigt i Tyskland". Och fransmannen, som 

 kände stämningen i de svenska regeringskretsarna i allmän- 

 het, var icke förvånad öfver de svårigheter man gjort i frå- 

 gan !). 



Under inflytande af de växande motgångarna på krigs- 

 skådeplatsen, den tryckande penningebristen och det mer 

 och mer hotande politiska läget, framträda på sommaren 

 1656 de första ansatserna hos Karl Gustaf att afgjordt sluta 

 sig till det antihabsburgska lägret i Europa. Genom att 

 tillbakavisa den mediation, som kejsaren genom sitt sände- 

 bud Pettingen redan länge erbjudit i polska kriget, och i 

 stället antaga Frankrikes aflägsnar han sig bestämdt från 

 Österrike 2 ). Och äfven aktivt visar han ånyo mera intresse 

 för ständernas sak i riket och den evangeliska saken i all- 

 mänhet 3 ). Sten Bielke, som i början af juli ännu en gång- 

 sändes till de sachsiska hofven för att utforska ställningen i 

 Tyskland får, utom order att taga reda på „hvad allianser 

 och unioner katolici hafva före", i uppdrag att anmäla, det 

 konungen „intet improberar, att de evangeliska trädde i när- 



1 ) Urk. u. Acten, II. 93. 



2 ) Se för frågan bl. a. Pribram, Berichte Lisolas 28, 175 ff.; 

 Budawski, I. 260 ff.; Pufendorf, Carol. Gust. III. § 72 ff. 



3 ) Kanslern anmodas att gifva order åt Siioilsky i Frankfurt och 

 Bohle i Stettin att uppsätta och till det kungliga kansliet öfversända 

 „communia omnium statuum et cumprimis evangelicorum och in specie 

 Sverges gravamina" för den riksdag, som enligt beslut af ständerna i 

 Regensburg 1654 bort sammanträda redan i maj 1656. (Mem. för un- 

 derhandlingen med d'Avaugour. R. R. 24 juni 1656). Dock ser det ut, 

 som om en sådan order aldrig blifvit afsänd. 



