249 



siska gesandterna vet Snoilsky, att Johan Filip samtalat i 

 förbundsfrågan *), och han vet därjämte, att man i Darm- 

 stadt icke hade något betänkande vid alliansen. I Kassel 

 skulle man kanske redan resolverat att inträda, men landt- 

 grefven ville ogärna vara den första af de evangeliska, som 

 inlät sig, af fruktan att göra sig misstänkt hos sina trosför- 

 vanter. Härtig Eberhard däremot hade icke synnerligt stort 

 förtroende till de andliga kurfurstarna 2 ). 



För egen del ansåg Snoilsky, att förbundet var något, 

 hvarom man kunde tala både för och mot. För en orsaks 

 skull trodde han i alla fall, att „författnings "-planerna icke 

 kunde vara Karl Gustaf och ständerna „prejudicerliga" : det 

 var emedan han märkt, att de aldrig riktigt behagat de 

 kejserliga, utan alltid varit dem emot. Och redan talade ju 

 Vollmar, tillade han, om att Pettingens affärdande med skrif- 

 velsen till kejsaren var ingenting annat än en „denuntiatio 

 belli" 3 ). 



Snoilskys meddelanden voro egnade att i viss mån mot- 

 arbeta intrycket af den brandenburgska bearbetningen och 

 de farhågor Appelboom uttalade i sina skrifvelser från Haag, 

 men ännu följde på dem intet svar. 



I senare hälften af september kunde kurfursten emel- 

 lertid låta den numera utfärdade och af de allierade under- 

 skrifna inbjudningsskrifvelsen till Braunschweig och Kassel 



ven Sattler nämner Paderborn. För underhandlingen mellan de allie- 

 rade och biskopen se Joachim, 34, 46, 56, 107. 152. 156. 

 J ) Jfr. Joachim, 167—68; 214—15. 



2 ) „Selbiger Hertzog . . . hatt es" säger Sn. „allezeit declinirt, 

 theils weilen Er den Herren Geystliehen nicht allerdings getrawet, 

 vnndt dann auch nicht darfürgehalten dass es noth thue" . . . (källa 

 följ. not). 



3 ) Sn — K. M. 16 aug. 1656. [A. S.] 



