250 



afgå till adressaterna. Den mottogs med blandade känslor. 

 Man saknade icke böjelse för inträde, men man var icke 

 häller benägen att kasta sig i armarna på de allierade. Far- 

 hågor att blifva allena med de katolske och de förbundnes 

 underhandlingar med Nederländerna vållade betänkligheter. 

 Men främst hade man sin uppmärksamhet fäst vid skickel- 

 serna på krigsskådeplatsen österut. När som hälst kunde 

 man dragas in i dem x ). Segern vid Warschau var en stor 

 ögonblicklig framgång, men också ingenting vidare. Den 

 politiska horizonten förmörkades mer och mer för den sven- 

 ska konungen under hösten, och hans krigsrörelser förla- 

 mades af brist på medel. Segerrikt framträngde Johan Ca- 

 simir från södra delen af sitt rike uppåt längs Weichsel, 

 och särskilda gånger sträkte polska ströfkårer från hans 

 vänstra flygel sina härjningar in i Neumark och Hinter- 

 pommern. Det såg ut, som skulle den svenska makten i 

 Polen icke hafva långt igen 2 ). I sammanhang med motgån- 

 garna blefvo de fordringar, som från de krigandes sida stäl- 

 des på riket, större och större. Dobrczenskis uppdrag i Wien 

 gaf Kleihe anledning att i sin tur till kejsaren 3 ) inkomma 

 med en anhållan om skydd för S verges riksprovinser i kraft 

 af garantin; och vid de sachsiska hofven arbetade det bran- 

 denburgska sändebudet och Sten Bielke lifligt för att få en 

 „varning" till stånd å öfversachsiska kretsens vägnar till ko- 

 nungen af Polen att skona de brandenburgska och svenska 



1 ) Joachim, 161; 163—64; 169. 



2 ) Droysen, III. 2. 229. Carlson, 204. Erdmannsdörffer, Graf 

 Wal deck, 387, 398. 



a ) Under dat. af 22 okt. (1 nov.) 1656. Kleines korrespondens 

 [A. S.] Från polskt håll framhölls det själffallet, att man hade all rätt 

 att angripa sina fiender äfven i deras provinser i Tyskland. Se bl. a. 

 Pufendorf, Carol. Gust. III. § 32, 74. 



