251 



riksprovinserna. I december 1656 x ) ansågo de braunschweig- 

 ska härtigarna nödigt att föranstalta en sammankomst i Lü- 

 neburg af de mäktigare ständerna i Nedersachsen, Mecklen- 

 burg-Güstrow, Holstein-Gottorp, Lübeck och Hamburg för 

 att — närmast i anledning af Brandenburgs anhållan — råd- 

 göra, om hvad som här borde företagas å kretsens vägnar 

 till afvärjande af polackarnas och andra „barbariska folks" 

 infall 2 ). Resultatet af konventet blef visserligen icke stort. 



1 ) Eedan i juli 1655 hade Kristian Ludvig i anledning af den 

 fara, som hotade genom kriget mellan Sverge och Polen, med en hän- 

 visning till kretsdagen i Braunschweig 1654 anhållit om notifikatiou, 

 huruvida kretsens ständer stodo färdiga med sina respektive kontin- 

 genter för kretsarmén. Kristian Ludv. — brem. reger. 30 dec. 1655. 

 [A. S.] 



2 ) Den svensk-bremiska regeringen, ehuru ledamot af kretsens 

 krigskollegium, notificerades icke om sammankomsten — något som ju 

 direkt stred emot öfverenskommelsen med det braunschweigska furste- 

 huset i december 1654 och som gjorde, att man på svenskt håll be- 

 traktade sammankomsten med största misstroende. Först i medlet af 

 januari afgaf Kristian Ludvig en nödtorftig redogörelse till regeringen 

 i Stade om ändamålet med konventet och resultatet af det samma. 

 (Kristian Ludv. — brem. reger. 4 jan. 1657. [A. S.] kop. med reger:s — 

 K. M. 23 jan. 1657). Kegeringen hade emellertid beordrat en sekrete- 

 rare till Lüneburg för att taga reda på de sammanträdandes värkliga 

 afsikter (J. O. — K. M. [A. S.] 25 dec. 1656); och Johan Oxenstierna 

 afgaf en protest till kretsens utskrifvande furstar öfver uraktlåtelsen 

 mot Sverge (J. O. — K. M. [A. S.] 8 (18) febr. 1657); det var hans 

 öfvertygelse, skrifver han till konungen, att man på braunschweigskt 

 håll sträfvade till, att Sverge „in kurzer Zeit zu dero Creijssdirectorio 

 nicht gelangen möge". (J. 0. — K. M. [A. S.] 9 (19) april 1656). Karl 

 Gustaf själf rekommenderade Oxenstierna „alle behörige Aufsicht" vis 

 à vis konventet, och grefvens omsorg i frågan lände honom „zu son- 

 derbahrem gnädigstem Gefallen". (K. M. — J. O. [A. S.] 16 febr. 1657 j. 

 Köcher nämner märkvärdigt nog ingenting om konventet. Vidlyftigt 



