253 



I sanning! Om det var anledning för Kassel och Braun- 

 schweig att betänka sig, innan de inläto sig i förbund med 

 de katolske allierade och separerade sig från protestantis- 

 mens banerförare i riket, Sverge och Brandenburg, så väl- 

 det anledning för dem att betänka sig två gånger, innan de 

 föreslogo dessa makters inkallande till alliansen och sålunda 

 i sin politik gjorde sig liksom solidariska med dem. Att på 

 egen hand sluta sig till katolikerna kunde de i alla fall 

 icke utan vidare besluta sig för. Den 2 december affärda- 

 des i de tre braunschweigska furstehusens namn — utan att 

 det meddelades landtgrefven något om saken, en indiskre- 

 tion, som för längre tid framkallade betydlig bitterhet i 

 Kassel, — en förberedande skrifvelse till de allierade, i hvil- 

 ken man bad om uppgift om tid och ort för närmare över- 

 enskommelse. Senare afläts en motsvarande skrifvelse af 

 landtgrefven. Den 30 december meddelade sedan Heyland å 

 de inbjudnes vägnar de. allierades representanter i Frank- 

 furt, att man ämnade inlåta sig i underhandling med de 

 förbundne om sitt inträde. Men förrän detta kunde ske, ön- 

 skade man af dem en gemensam förklaring, om de ville upp- 

 taga äfven Karl Gustaf och Fredrik Wilhelm — furstehusens 

 medallierade i Hildesheimalliansen *) — i sitt förbund, så vidt 

 det gälde deras i Romerska riket belägna länder 2 ). Man 

 hade valt denna utväg för att undgå att såra sina prote- 

 stantiska medständer, för att utforska de allierades värkliga 



utfärdar deputationskonventet skrifvelse, till de krigande med uppma- 

 ning att ej störa riksfreden . . . För frågans behandling vid deputa- 

 tionsdagen rikt material i Sn:s skrifvelser okt. 1656— mars 1857; [A. S.J 

 särskildt Sn. — K. M. 13, 18 okt.; 27 nov.; 5 dec; Sn. — J. O. 6 jan. 



*) Att Brandenburg skulle varit medlem af Hildesheimalliansen, 

 var som kändt en fiktion. 



2 ) Joachim, 178; 184—185. 



