254 



afsikter och för att vinna tid, för det fall att de politiska 

 konstellationerna skulle undergå en plötslig förändring 1 ). 

 Åtminstone braunschweigarna tänkte icke altför allvarligt på 

 att vinna konungen och kurfursten för förbundet; de siöto 

 sig i hvarje fall bestämdt till den uppfattning, att de trots 

 Hildesheimalliansen hade fria händer att ingå förbund med 

 eller utan Sverge 2 ). Jämte Sverge och Brandenburg tänkte 

 man för att stärka det protestantiska elementet i förbundet få 

 in äfven Sachsen, Wurtemberg och Hessen-Darmstadt 3 ). Det 

 visade sig emellertid snart, att idén äfven denna gång var 

 orealiserbar 4 ). 



De inviterades svar bief en maning för Johan Filip och 

 Boyneburg att ånyo börja arbetet för att få kurfurstens med- 

 allierade att gifva med sig. Och de försummade sig i san- 

 ning icke. Slutligen lyckades de åtminstone till hälften. Fi- 

 lip Wilhelm, som i sin vidtsväf vande politik sökte stöd i de 

 mest växlande kombinationer, gaf .först efter. Äfven Kri- 

 stoffer Bernhard förklarade sig för de nya kontrahenternas 

 upptagande. Maximilian Henrik ville öfverhufvud ej inlåta 

 sig med protestanterna, men han hoppades kunna göra un- 

 derhandlingen med dem resultatlös genom att draga ut på 

 den samma. Kurfursten af Trier brydde man sig på main- 

 ziskt håll icke om att bearbeta. 



Den 21 februari meddelade man de braunschweigska 

 och kasselska sändebuden, att samtliga allierade numera gif- 

 vit sitt bifall till, att uppfordran till inträde af de inviterade 

 finge riktas äfven till Sverge och Brandenburg, dock uttryck- 



*) Joachim, 180. 



2 ) Köcher, 226. 



3 ) Joachim, 171 not 1; 179. 



4 ) Köcher, 224; Joachim, 172 not 3; 175 not 1. Sn. — K. M. 

 23 aug. 1656. [A. S.] 



