325 



Antalet yrvädersperioder är således anmärkningsvärdt 

 lika under alla vintermånader och intervallen mellan två 

 på hvarandra följande yrväder utgör i medeltal 6,2 dagar. 

 Yrväder af större omfattning uppträdde oftast i januari och 

 december. De mest utbredda yrvädren med en frekvens = 7 

 inträffade den 28 januari, 2 februari, 30 mars och 18 april. 

 En period synnerligen utmärkt af utbredda yrväder är 

 tiden 20 november till 20 december, på hvilken kommer 5 

 yrväder med en frekvens I> 5. Den 3, 6 och 8 januari rådde 

 åter yrväder af en omfattning = 5. Mellan den 2 februari 

 och 30 mars inträffade intet yrväder af större omfattning 

 än 2 à 3. 



För att utröna huru ett passerande minimum förändrar 

 snötäckets tjocklek på olika orter uppritade jag isobarerna 

 bl. a. för 2 februari 1892, under hvilken dag ett mycket ut- 

 bredt yrväder uppträdde i landet, och införde vid socken- 

 namnen å kartan de tal, som utmärkte ökningen eller minsk- 

 ningen i snödjupet. Jag erhöll på så sätt en tydlig bild äfven 

 af temperaturfördelningen i den främre (ostliga) delen af 

 barometerdepressionen ifrågavarande dag. — Minimets centrum 

 låg utanför norska kusten, i trakterna af Kristiansund, och 

 Finland innefattades mellan isobarerna 730 i väster (Vasa, 

 Tammerfors, Åland) och 745 i öster (Sorclavala, Viborg). 

 Åland samt sydvästra och södra Finland till en gränslinje 

 gående från Björneborg längs Kumo älfdal till Tammerfors och 

 därifrån åt S och E genom Toijala, Tammela, Vichtis, Tusby, 

 Mörskom, Kymmene och österom Sippola ned till Finska 

 viken bilda ett sammanhängande område (se taflan 2), hvars 

 snöhölje under det rådande yrvädret sänkte sig. Andra 

 enstaka områden, å hvilka snödjupet likaledes minskades 

 voro: Heinjoki, trakten kring Nyslott, Kankaanpää, näjderna 

 af Längelmäki och Korpilahti, östermyra och Alajärvi, Nivala 



