546 



b) Temperaturfördelningen och isbildningsprocessen i 

 hafven och isynnerhet i innanhaf med bräckt vatten såsom 

 Östersjön, där salthalten är större i bottenlagret än vid ytan, 

 gestaltar sig väsentligt annorlunda än i insjöarna. Vilkoren 

 för isbildning i saltsjön äro olika dem i insjöarna redan på 

 den grund att täthetsmaximum och fryspunkten för salthal- 

 tigt vatten ligga vid betydligt lägre temperaturer än för sött 

 vatten. Hafsvatten af en salthalt af 35 à 36 °/o har sin 

 största täthet först vid — 4° och mellan detta värde och 

 + 4° inträffa således täthetsmaxima för mindre salthaltiga 

 vattenslag 1 ). För östersjövattnet vid kusterna af Åland och 

 sydvästra Finland samt vid mynningen af Finska viken, hvars 

 salthalt vid ytan växlar mellan 6.5 och 8 % inträder största 

 tätheten vid +2.7° à +2.4° och fryspunkten — likasom 

 för sött vatten — vid en lägre temperatur, eller vid — 0.4° 

 à — 0.6°. För hafsvatten af en salthalt af omkring 30 % 

 och mera eger en omkastning rum i det fryspunkten ( — 2.i° 

 och lägre) ligger högre än temperaturen för täthetsmaximum 

 ( — 2.7° och lägre). 



Hafsvattnets afkylning genom konvektion, d. v. s. genom 

 de öfre, kallare vattenlagrens nedsjunkande och ersättande 

 med varmare djupvatten, hvilket åter i sin tur afkyles och 

 sjunker, kan därför i Östersjön ej sträcka sig djupare ned 



(la barre thermique des lacs). Närstående figur ger oss utan närmare 

 förklaring en röreställning härom. (M. J. Ihoulet, Océanographie sta- 

 tique, sid. 312). 



B = värmebommen. 

 ') C. Ackermann, Beiträge zur physischen Geographie der Ostsee. 



