566 



och älfvarna som det i form af nederbörd, är öfvervägande 

 under sommaren, men lufttrycket och vindarna under vintern. 



Det torde i detta sammauhang förtjäna att påpekas den 

 tillfälliga förskjutning af vattennivån, hvilken eger rum mot 

 läkusterna under ihållande vind från samma väderstreck. 

 Bekant under namn af högvatten eller uppsjö gör den sig 

 vid Finlands sydkust mest märkbar under SW- à W- vindar 1 ). 



0:0 årskurvan för hafvet har under en stor del af året 

 (sommaren och hösten) ett motsatt förlopp mot den för insjöarna. 



*) I förening med lagt lufttryck förorsaka starka S W, W à WNW- 

 vindar årligen livarje höst de bekanta öfversvämniugarna i S:t Peters- 

 burg. Såsom ett typiskt exempel härpå vill jag i korthet skildra väder- 

 lekens förlopp under den senaste öfversvämningen, den 16 — 17 november 

 1897, enligt de synoptiska kartorna. Den 15 november om morgonen 

 befann sig ett lufttrycksminimum af ringa djup (något under 750 mm) 

 i södra Skandinavien och vindarna blåste på Östersjön starka från S- 

 S W. På aftonen samma dag hade det fortskridit i ENE riktning, därunder 

 hastigt tilltagande i djup; dess centrum befann sig i trakten af Marie- 

 hamn, där barometern visade 735 mm. Den 16 på morgonen låg cent- 

 rum (under 735 mm) öfver Saima-området och fortskred under dygnet 

 16—17 nov. vidare i ENE-riktning. — I Finska viken samt i norra 

 delen af Östersjön, hvilka befunno sig på minimets bakre och undre 

 sida blåste den 16 på morgonen orkaulika vindar från WNW, medan 

 vindarna i Bottniska viken voro öfvervägande nordliga. I Petersburg, 

 där högsta vattenståndet, 2.56 m öfver det normala, inträffade kl. 1 / 2 1 

 på dagen, var vindens riktning och styrka på morgonen S W 4, middags- 

 tiden WSW 4 och på aftonen WNW 6. Utefter hela norrländska kusten 

 föll hafsvattnet vid samma tillfälle (16—17 nov.) ovanligt starkt eller 

 mera än en meter och i Söderhamns skärgård iakttogs t. 0. m. en sänk- 

 ning af 1.5 m pä två timmar. Sambandet mellan vattenståndet å ena 

 och lufttrycket samt viudarna å andra sidan är i detta fall påtagligt. 

 Att fenomenet vid svenska kusten af Bottniska viken uppträder rätt 

 ofta och med stor styrka kan man sluta däraf att redan Gissler (Sv. 

 Akad. Handl. 1747) värkstält en jämförelse mellan barometerståndet 

 och vattenhöjden i Hernösand. 





