574 



tegat och rinnande vattendrag med sött vatten 1 ), vore af 

 denna orsak ej möjliga i Östersjön. Öfverkyldt bottenvatten 

 har emellertid iakttagits af A. E. Nordenskiöld i Åländska 

 skärgården och såväl i Bottniska som i Finska viken — t. 

 ex. utanför Luleå och vid Hangö — har grundisbildning iakt- 

 tagits af fiskare och lotsar, hvilka sett utlagda nät samt stenar 

 och tång upplyftas till vattenytan, öfverdragna med is eller 

 häftande vid de uppstigande iskakorna. Om tillgången och 

 de närmare omständigheterna vid grundisbildningen lämnar 

 E. Edlund i „Öfversigt af Sv. Vet.-Akad. Förk.", 1863, en 

 på talrika underrättelser från Sveriges och Norges kuster 

 grundad skildring, ur hvilken jag här vill anföra några upp- 

 lysande ställen. 



I norra delen af Bottniska viken skall grundisbildnin- 

 gen vara en tämligen sällsynt företeelse; „såsom undantag 

 härifrån berättas från Luleå, att fiskredskaper, som ligga på 

 ett djup af ända till 30 à 40 fot, understundom blifvit isbe- 

 lagda. Ju längre man kommer mot söder desto allmännare 

 synes isbildningen på djupet blifva, Från Salöga, söder om 

 Ornö i Stockholms skärgård, meddelas, att hafvet tillfryser 

 på ytan endast vid lugnt väder. Vid blåst tillfryser vattnet 

 genom uppkommande isklumpar, stora som tvänne händer". 

 — „Då de uppflyta, medfölja gräs och tång. De upp- 

 komma understundom i sådan mängd, att båtar hindras att 

 framkomma". Enahauda erfarenhet har man gjort å en mängd 

 andra ställen inom Östersjön, såsom i Ålands skärgård och 

 på Gottlands östra kust. Från Yillinge skärgård meddelas 

 att isen bildats på bottnen såsom fina löf eller blad, hvilka 

 varit fastade omkring grässtrån, på fiskredskap m m., ofta 



J ) I Motala älfs grunda fåra förorsakar afloppsmynningens till- 

 frysning ofta så liflig grundisbildning att en stark ansvällning af ström- 

 men blir en. följd däraf. (Sieger, 1. c. sid. 411). 



