601 



mindre märkbar än i Sverige, där höjdförhållandena äro mera 

 växlande. Eqviglacialernas och de andra här ifrågavarande 

 linjernas hufvudriktning är därför i Finland SE-NW, i Sve- 

 rige åter SW-NE. 



I en afhandling „Om vegetationens utveckling i Sverige 

 åren 1873 — 75" visar H. W. Arnell att gången af kurvorna 

 för den liktidiga blomningen af de skånska april-växterna i 

 det öfriga Sverige mycket öfverensstämmer med den, som 

 kännetecknar linjerna för den liktidiga islossningen. 



3:o En följd af de nyss omnämda orsakerna är att 

 eqviglacialerna och linjerna för liktidig islossning tränga hvar- 

 andra närmare i kusttrakterna än i det inre af landet. 



Antalet isdagar under vintern 1891 — 1892 växlade mel- 

 lan 30 i trakterna af Åland samt mellersta delen af Botten- 

 hafvet och 230 à 240 i Kuusamo samt i Sodankylä och Enare 

 Lappmarker. Islossningen åter har att uppvisa de extrema 

 data 11 mars för Östersjön vid Bogskär och 8 juli för Enare sjö. 



Formen af eqviglacialerna och linjerna för den liktidiga 

 islossningen föranleder mig ytterligare till följande slutsatser. 

 Tänker man sig de åt norr framskjutande spetsarna af de 

 nämda linjerna förenade med hvarandra, erhåller man en 

 kurva, hvars utseende fullkomligt liknar hufvudkonturen af 

 den svenska kusten. Tillägga vi att denna hufvudaxel ligger 

 närmare den svenska än den finska kusten, att eqviglacialerna 

 vid den svenska kusten närma sig till hvarandra mera än 



1 ) Isförhållandena i Sverige harva behandlats af H. B. Hilde- 

 brandsson för vintern 1870—71 i Upsala Univ. årsskrift 1872, A. J. A. 

 Cronvall för vintrarna 1871-1872 och 1872-1873, Upsala 1875, Eilde- 

 brandsson och C. A. Rundlund för vintrarna 1871—1877 i Nova Acta 

 Soc. R. Scient. Ups. 1878, Vol. X samt af E. Solander i uppsatsen „Om 

 isförhållandena i Sveriges rinnande vatten" i Öfv. af K. Vet. Akad. 

 Förh. 1882. 



