•18 



iiæslcn aldeles ensartede Ivraiiier, men vare nieiicli.'i IVirskjellige i Farveleynin^^en. Del er 

 aabenbart denne Forskjel, som har bevæget ham li! i dem at se to forskjellige Arter, og 

 han iidhnMJer sig over, h\ur iiliesindigL man liaiidlcr i al hi'iilVire Ki'anier Ira alle \crdens 

 Have til «Delphi7ius delphis» , al den Stund disse to, i Kraniet saa ens og i Tegning saa 

 l'orskjellige; Delfiner vare fangne i faa Graders Afstand fra hinanden: nemlig paa 3'i' Sl$. og 

 7°3' VL., og paa 35°38' SJ!, og 10° ØL. Forskjellen i Farven indskrænker sig dog til, saavidt 

 jeg kan forstaa, at den ene [«D.Moorii«) var sort paa liele Ryggen, Oversiden af Hovedet, 

 Rygfinnen og Halefinnen, med en sort ßrillefigur fra Øje til Øje langs Næsefiiren, graa paa 

 Overnæbet, langs Siderne af Krop og Hale og paa Lutrerne, hvid paa Bugen til Mundspalten; 

 hvorimod den anden («D. Walkeri)», ligeledes en Hun, havde et mere mørkegraat Parti ind- 

 skudt mellem det sorte og graa paa Siderne af Bagkrop og Hale. Der udhæves tillige nogle 

 ubetydelige Forskjelligheder i Formen af Skulderbladet og i Formen af Ganen , men der 

 kan, efter hvad der nu vides om Variationen indenfor Arten Delpldnus delphis, ikke være 

 Tvivl om, at begge Exemplarer høre til denne Art. Jeg kan derfor indskrænke mig til at 

 henvise til, hvad der ellers anføres om dem af Maal o. s. v. i Grays Meddelelse, og be- 

 høver ikke at dvæle videre ved dem her. 



Det vil fremgaa af de S. 19 meddelte Maal af 24 Delfin-Hoveder, at der er nogen 

 Variation i Hovedskallens Proportioner; Hjærnekassens Længde, maalt fra Nakkeled- 

 knudernes Bagrand til en Linie mellem incisuræ anteorbitales , er saaledes i Almindelighed 

 noget mindre end dens Brede mellem de mest fremspringende Dele af Kindbue-Udvæxterne; 

 men Forskjellen er højst 10 — 13 Mm., og ikke sjælden er der ingen; eller — i i Tilfælde 

 (Nr. 10 og 17, 22 og 23) — er Længden endog større (2—12 Mm.) end Breden, saa at Hjærne- 

 kassen faar en mere langstrakt Form, der dog ikke er meget iøjnefaldende. Jo større 

 Dyret er, desto længere er i Regelen forholdsvis Hovedskallens Snudedel. Plovbenet er i 

 Almindeligbed synligt som en ganske fin Bensplint paa Hovedets Underside i en Strækning, 

 der omtrent svarer til den, som indtages af en halv Snes (6 — 13) Tænder, gjennemsnitlig 

 omtrent fra den 16de til den 27de bagfra; i enkelte Tilfælde synes det at være helt skjult. 

 Variationen i Snudedelens Brede er ikke meget kjendelig, derimod nok, at den af Mellem- 

 kjævebenene dannede Ryg snart kan være mere høj og hvælvet, snart mere plan. De 

 individuelle Forskjelligheder i Henseende til Ganekjelens Form ere lige saa store som de, 

 man ser paa Afbildningerne i «Ostéogr. d. Cétacés», pi. XXXIX n.ï D. delphis, «tasmaniensisn 

 og "fulvofasciatus'K Snart ere Næsebenene adskilte ved et større Mellemrum fra Nakke- 

 kammen, snart ere de, saa at sige, knyttede umiddelbart jop til denne ved forbenet Binde- 

 væv. Afstanden fra incisuræ anteorbitales til den bageste Tand er næsten altid mere end 

 Snudedelens (Næbets) halve Brede ved dens Grund, mellem hine «i7icisuræ«. Tændernes 

 Antal er det ikke altid let at angive med fuldstændig Skarphed , fordi de forreste i Over- 

 munden (c. G) og i Undci'inimden (c. -i) paa hver Side ere meget smaa, skjulte i Gummerne, 



