12 



In ill lîiiii , og ;il (irii'iiscii mclli'iii licygc, I'lirvci' I'lildiT ri'lcr Vrlilliliiiiii:cii hell iuidcrlrdcs 

 I'lul |iaa Andreas Delliii; OJl'I vai' liidrattet al' ni hnii: Liiiio, der lillii;e lulfilc den l-'iirc. 

 som adskiller Pande og iNadj; IVygliniieM var Ibrlioldsvis slor, og LiilVen ikke iiidskaari'ii 

 ved Uodcu som jiaa vor og v. Bredas Figur. 'IVenderiies «Giiilloelicriiig'i omtales ikke. 

 Deres Antal var HE^j, deres Højde 14'/2 Mm. og deres TvaM-maai (J Mm.; 3 ojdoge til- 

 sammen 28 Mm.; Hvirvlerne fifi = 7 -f 12 + 15 + 32 ; kun de 5 forste Par Kibben havde 

 llibbeiis-«IIovederii ; der var 25 Nedrebuer, af hvilke de 3 første ikke vare forenede i 

 Midtlinieu. Antallet af Led i Mellemhaand og Fingre var, naar de bruskede iMidestykker 

 ikke medregnes, 3, 8, 6, 3, 2. — Der er dog i denne Delfms Osteologi , saavidt den 

 er oplyst, intet, der giver tilstrækkelig Grund til at anse den for artsforskjellig fra Sieno 

 rostratun eller fra den lier beskrevne. I Henseende til Tændernes Lidenhed, skjont just ikke 

 i Henseende til deres Antal, vilde »S. perspicillaius« dog komme nærmest til den som 

 S. compressus eller S. Reinwardiii fremhævede Varietet eller Form. — De senere Tiders 

 Dellinslndier — særligt P. Fischers — have lært os ikke at lægge for megen Vægt paa 

 Forskjelligheder i Tegning , forsaavidt disse ikke støttes af osteologiske Karakterer. Det 

 maa i al Fald overlades til Fremtiden nærmere at belyse eller muligvis udjævne de ud- 

 hævede Forskjelligheder i Farvefordeling og Tegning hos Stenouerne. Den af Fr. Cnvier 

 publicerede Figur af et ved Brest fanget Exemplar (Histoire naturelle des Cétacés (1836) 

 pi. X flg. 2) kaster kun for saa vidt lidt Lys over Sagen, som den viser nogle smaa, 

 isolerede Pletter i den lyse Bug, — altsaa dog maaske en Begyndelse til den plettede 

 Tegning, der udmærkede baade Pernettys og Andréas Delflner. 



Med Hensyn til Aieno-SIægtens Synonymi skal jeg i øvrigt henvise til Prof. Flowers 

 Afhandling «Un the characters and division of the family Delphinidæ» (Proceed. Zool. 

 Soc. London 1883. S. 482 tig.). Ogsaa ban skjelner, for det harn foreliggende Materiales 

 Vedkommende, mellem to Former af Hovedskaller i denne Slægt, hvilke han dog ikke 

 betragter som repræsenterende to Arter meu kiui «to vel udprægede Varieteter». Den mere 

 bredsnndede, i Museerne hyppigere Form med de fæ.rre Tænder (20-^23) er den typiske 

 S. rostratus, den mere smalsnudede med de ttere (23 — 24) Tænder') svarer til Steno com- 

 pressus Gray^) eller Delpli. Reinwardtii Schl.^); men der er, siger Flower, en saa 

 successiv Gradation mellem Yderformerne, at det er umuligt at drage nogen Grænse, og 

 der er, efter Analogien med Delphinits og lursiops, nogen Sandsynlighed for, at det kan 

 være en Kjonsforskjel. — De ældre Angivelser gaa ud paa, at S. rostratus skulde fore- 



') At Ftower ikke lier angiver Tiilfoilioldenc paa en iiieil min Eil'arini; atilelcs slcmmeiKle Maadc, 

 men lidt l'or lavt, vil være indlysende af del l'oregaaende; men det er aalienbart den samme For- 

 skjel, .som lian har l'or Øje. 



'] Voyage ol' li. m. s. EreLns and Terror, p- 'iS, tab. 27. 



') Aldiandhingen aus dem Gebiete der Zoologie und vergl.Anal. p. 27 pi. 111 f. 23. 



