uilpru'gede Arter, liver med sil geogruliskc Omraadc, liNoriinod de Arter, der mere hore hjemme 

 i de varmere Have, i Regelen ere saa kosmopolitiske i deres Optræden, at de uden Tor- 

 skjel træffes baade i det atlantiske og det indopacifiske Verdensliav, tildels med saa vide 

 Grænser for deres Udbredning mod Nord og Syd, at der ikke mangler meget i, at de med 

 fuldeste Ret betragtes som allesteds nærværende. I Modsætning til »JNordhvalens» , de 

 andre »Sletbages» og "Graahvalens» skarpt begrænsede hydrografiske Omraade, er man nu 

 ikke utilbøjelig til at tro , at der Verden over ikke findes andre Arter af Finhvaler og 

 Pukkelhvaler end de selvsamme 5, som ere kjendte fra vore nordiske Have, og vist er det 

 i alt Fald, at disse 5 Typer komme igjen næsten allevegne. De have ganske vist faaet 

 mange forskjellige systematiske Artsnavne, alt efter som de iagttoges i det nordlige eller 

 sydlige Atlanterhav, i den ene eller anden Del af det stille Hav, men Grunden dertil laa 

 meget ofte i en forudfattet Mening om, at de maatte være forskjellige; man. kunde jo i 

 sin Tid knap tro, at den bergenske og den grønlandske «Yaagehval» vare den samme, langt 

 mindre, at den samme Art kunde fanges ved ISyzelands, Patagoniens eller Kaliforniens 

 Kyst. Som man vil se, simplificeres det cetologiske Studium overordentligt, hvis man kan 

 slaa sig til Ro ved dette Resultat, der tidligere er bleven afvist som aldeles urimeligt, og 

 det er for de cetologiske Samlinger af en særdeles praktisk Betydning. Sandsynligheden for 

 dets Rigtighed synes mig at styrkes ved at se hen til de analoge Erfaringer, som vi gjøre 

 med Hensyn til andre pelagiske Dyretyper. Det har alt længe været tydeligt, at de pela- 

 giske Fiske, der fortrinsvis eller udelukkende have hjemme i de varmere Have — 

 Raandmakreler, Sugefiske, Hajer, Makrelgjedder, Klumpfiske, Sværdfiske, Thunfiske, Boniter, 

 Albacorer, Havbrasener, Dolfiner o. s. v. — forekomme i uforandret Skikkelse i begge 

 Verdenshave, med andre Ord: ere kosmopolitiske, og jeg tror ved mine egne Under- 

 søgelser') at have slaaet dette Resultat, der ganske stred mod, hvad man tidligere antog, 

 fast for adskillige af de ovennævnte Typers Vedkommende. Det selv samme viser sig jo 

 at være Tilfældet med saa smaa pelagiske Dyreformer som Salper og Vingesnegle , i alt 

 Fald med de fleste af disse — bortset ogsaa her fra de arktiske og antarktiske Former 

 — og saa meget mindre kan det da undre os, om det samme er Tilfældet med Havets 

 Kæmpedyr. Fuldstændig fastslaaet for disses Vedkommende kan denne Lov nu vistnok 

 ikke siges at være — tværtimod, den bestrides jo nu atter for Pukkelhvalernes-), — men 

 den synes paa den anden Side mere og mere at stadfæstes for Tandhvalernes. Den 

 forholdsvis indskrænkede Udbredning, der karakteriserer Narhvalen, Hvidfisken og maaske 

 Doglingen, staar i en skarp Modsætning til Kaskelottens, Dværgkaskelottens, visse Næb- 

 hvalers, maaske ogsaa Grindehvalernes kosmopolitiske Udbredning, men forstaas lettere 



') Spolia Atlanlica. Bidrag til Kuiulskali om Formfoiandringer hos Fiske o. s. v. (K. D. Viil. S. Ski'. 



5 R. XII. 6. 1880). 

 ') Bevort i det ovennævnte Tillæg til min Afhandling om Hvallusene. 



