{'elologioii log sit simr 0|isviiii,' i'fter del stærke Slud rrciii:i<l. som IVi'inl'oi' ;ille K s c li ri c li I 

 havde .irivel den, vendte Interessen sig først og stærkest mod IJardeli valerne , til 

 hvilken Lnderorden jo ganske i Almindelighed Ordenens slorre Former. Havets Kæmpedyr, 

 hore, og det var forst efterhaanden at Tand h valerne . — i det liele jo de mindre, men 

 talrigere — fik Lod og Del i det opblomstrende cetologiske Liv, og da forst og fremmest 

 saadanne mere abnorme Former som Xæbhvaler, Kaskelotter, Ganges- og .Amazon-Delfiner 

 o. s. V.. mindst og sidst de typiske Springer- og Delfinformer. Som allevegne maatte 

 Zoologernes Bestræbelser ogsaa paa Cetologiens Omraade forst og fremmest rettes paa al 

 klare Grunden ved at skaffe Lys i Syslemel, ved at drage Grænserne mellem Arter, Slægter 

 og Grupper, bestemme Formernes Udbredning o. desl. : og at det her er Osleologien, Ben- 

 bygningen, man især har at holde sig til. vil ikke undre nogen, der har en Forestilling 

 om den Ensformighed, der raader over disse nøgne, fiskedannede Dyrs Ydre. Men der 

 møder os her den Vanskelighed, at Benbygningen dels er underkastel en ikke ringe indi- 

 viduel Variation, hvis Grænser kun kunne bestemmes ad Erfaringens Vej, rent empirisk, 

 ved Undersøgelse og Sammenligning af el slorre Materiale, dels er undergivet en langsomt 

 fremskridende Udvikling, fra Dyret er ungt til det er gammelt, ved at stedse flere bruskede, 

 hindede . bindevævsaglige eller ligamentose Dele drages ind i Forbeningsprocesseu. For- 

 skjellen mellem et ældre og et yngre Dyrs osleologiske Karakterer er ofte. indenfor samme 

 Art, paafaldende stor og kan saa meget lettere give og har givet Anledning til Antagelse 

 af rent iiominelli' Slægter og Arter, der maa stryges, altsom den rette Sammenhæng 

 opklares, som Skelettets fuldstændige Forbening hos Hvaldyret forst indtræder forholdsvis 

 sent og i det hele foregaar ualmindelig langsomt. Dertil kommer vel endnu , at man her 

 af forskjellige letforstaaelige Grunde lettere end ved andre Pattedyr faar med Subjekter at 

 gjøre. som emlnii langtfra have afsluttet deres I d\ikliDg. uden at man paa Forhaand kan 

 vide. paa hvilket Aldersstandpunkt de belinde sig. da dette ikke rober sig meget i deres 

 Ydre. forudsat da, at de ere ud over den reae Unruealder. 



Sagen staar da saaledes, at man nu for Hvaldyrene i Almindelighed er kommen til 

 Klarbed over Slægterne, medens der enduu med Hensyn til Arterne hersker den største 

 Usikkerhed, paa sine Steder endog Fijrvirring. For Bardehvalernes Vedkommende er der 

 niaaske en vis Udsigt til Ro og Klarhed over disse Forhold, hvis det viser sig at holde Stik, 

 al de Former, der tilhore de koldere Havbælter, ere mere indskrænkede i deres Udbredning. 

 saaledes som f. Ex. de nordhge og sydlige SaZæwa-Arter M, Graahvaleu [RkacJnayiectesi i det 

 nordlige stille Hav og Slægten Neobalæna i den sydlige Del af samme. Forsaavidt disse 

 Slægter optræde baade ZVord og Syd for Ækvator, antages de at være differentierede i 



M Jeg har i Tillæget lil min Aftiandling om Hvallusene lierørt «le Tvivl, der synes at liegvndc at 

 gjare sig gjsl'lêH'le med Hensyn til Arlsforslijelliglieden indenfor Sydlivals- og Nordkaperl\T)en 

 indenfor Balæna-Slæslen iK. D.Y. S. Skr. 6 R. IV, -i. 1887). 



