67 308 



a. Nerocila bivittata (llisso). 



Af denne Art liar jeg undersøgt ét Stykke paa c. 25'"'" Længde, altsaa af en 

 anselig Størrelse, men det havde endnu Karakteren af at være en Han, idet Kjæbe- 

 føddernes Omdannelse (se under Ceratothoa) ikke var paabegyndt. (Pullus stad. Il''' har 

 jeg ogsaa dissekeret.) De Forandringer, en Cyraothoides Munddele kunne undergaa under 

 Dyrets Væxt og Skiften, oplyses ved næste Slægt, og Forandringerne, med Und- 

 tagelse af Kjæbe føddernes Omdannelse, ere ikke og kunne her heller 

 ikke være nær saa store og tydelige som hos Ceratothoa (se senere). 



Det vil dernæst her paa de fleste Steder være tilstrækkeligt at skildre Differen- 

 serne mellem denne Form og Rocinela, da de stemme overens i de fleste væsentligere 

 Forhold. 



Betragter man Hovedet med Munddelene nedenfra af den nævnte Han (Tab. X, 

 Fig. 3) og ser bort fra den stærkt fremspringende Pande, Antennerne og lign., saa ere 

 Differenserne imellem denne og Rocinela (Fig. 1) ikke synderlig store. 



1. Clypeus og Labrum (Fig. 3, b og Fig. 3 a) danne en næsten lodret, bred, 

 anselig, temmelig tynd Plade. Labrum (Fig. 3 a, b) er aflang rektangulær, tværliggende 

 og noget større end den fast chitiniserede Del af Clypeus ; udenfor det faste Skelet findes 

 paa hver Side en bred Bræmme af blødere Hud, og langs Enderanden af Labrum findes 

 en lang, smallere, i Midten og noget ud til Siden flere Gange noget indbugtet, som Helhed 

 næsten ret Hudbræmme. 



2. Rindbakkerne (Fig. 3, d, Fig. 3 b og Fig. 3 c) afvige adskilligt fra Ægernes. 

 Deres distale Trediedel er ganske dækkel af de andre Munddele. Den yderste Fjerdedel 

 er drejet vinkelformig og stærkt indad og opad (set fra neden); Hesten, det paa Hovedet 

 indleddede Parti, er bredest ved Midten, hvor Palpen udgaar, og den bag Palperoden 

 liggende Del aftager betydelig i Brede bagtil og skraaner i sit Forløb bagud noget mindre ud 

 til Siden end \ms, Rocinela; hele den ubedækkede Del af Kindbakken afviger. derfor adskilligt 

 i Habitus fra denne Slægt. Den sidste Fjerdedel af Kindbakken bøjer pludselig indad 

 (Fig. 3 b) og opad (Fig. 3 c) i Vinkler, der nærme sig betydelig til at være rette, og man 

 finder lige saa lidt som hos Æga Spor af Ledføjning paa dette Sted , der forøvrigt let 

 gaar i Stykker paa Grund af Kindbakkens solide Forbindelse med Hovedets Skelet og med 

 Paragnathernes Yderhjørne netop ved denne Ombøjning. Det indad bøjede , temmelig 

 korte Parti bliver bredere mod Spidsen, hvor det sammentrykkes stærkt paa skraa og 

 afskjæres noget skraat, saa at Forbjørnet, der tilmed er trukket ud i en haard og spids 

 Tand, kommer til at ligge oppe under Kanten af Labrum, medens den skraa Inderrand 

 retter sig lidt bagud og stærkt nedad i Mundhulen; denne Inderrand danner en ganske 



39* 



