6 



jaksosta 1886 — 1905) negativisenä ollen alaspäin, positivi- 

 senä ylöspäin, luettuna vaakasuorasta viivasta. Lämpö- 

 tilapoikkeusta osoittaa yhtäjaksoisesti vedetty viiva. Yas- 

 taavalla tavalla on ukkoslukuisuus-poikkeus käyräkin muo- 

 dostettii; normaliarvo on määrättynä aikajaksosta 1887 — 

 1901, siis 15 vuodesta. Ukkoslukuisuus-poikkeus käyrä 

 on piirretty pilkkuviivoja käj^ttämällä. 



Taulua A tarkastaissa huomaa, etta vastaavaisuus 

 käyrien kulussa on yleensä hyva; ainoat poikkeukset övat 

 vuosina 1888 ja 1895. Muuten näyttää siltä, etta äkilli- 

 sempiä muutoksia lämpötilassa yleensä seuraa suuremmat 

 muutokset lukuisuudessakin, esim. v. 1889, 1896 ja 1899. 

 Hitaammat vaihtelut eivät samassa määrässä muuta ukko- 

 lukuisuutta, niin esim. v. 1901 ja 1902. 



Edellä mainittu omituisuus on vaan siten selitettä- 

 vissä, etta ukkoslukuisuuden etupäässä määräävät lämpö- 

 suhteet, se on etta purkaukset enimmäkseen övat lämpö- 

 luonteisia. Poikkeukset vuosina 1888 ja 1895 övat siten 

 selitettävissä, etta huolimatta siitä, etta lämpötilan poik- 

 keus oli noll tahi negativinen yleinen säätila pysyi syklo- 

 nisena ja pyön-eukkosten lukumäärä senkautta oli siksi 

 suuri, etta ukkoslukuisuus nousi yli normalin. 



Proliaska^ esittää pyörre- ja lämpöukkosten suh- 

 teen murtoluvuUa ^, jossa S2 on ukkosten lukumäärä kl. 

 5ph_ll\ ja S2 11\—d\. Tämä luku on yleensä (Prohas- 

 kan mukaan) 1, mutta suurenee pyörreukkosten ja piene- 

 nee lämpöukkosten lukumäärän kasvaessa. Prohaskan 

 tulokset ja vastaavat luvut Suomessa övat: 



1 Hann: Prohaskas Untersuchungen über die Gewitters- 

 erscheinungen in Steiermark, Kärnten und Oberkrain. Met. Zeit. 

 1889 siv. 176. 



Bidrao- t. känned. af Fini. 



