åren 1887—1904 (Fig. A ocli B), antalet åskutbrott i 

 minimas olika oktanter (sid. 35) samt en noggrannare 

 bestämning af fortplantningshastigheten hos åskvädren 

 (sid. 37). 



För att man med större framgång skall kunna be- 

 gagna sig af den synoptiska metoden, måste observations- 

 stationerna vara relativt tätt fördelade öfver landet. Upp- 

 fyllandet af detta villkor är likväl förenadt med stora 

 svårigheter i vårt land och däraf följer att de ur åsk- 

 vädersobservationerna dragna slutsatserna i någon mån 

 är o osäkra. 



Bihang II i slutet af boken innehåller närmare data 

 om observationsorterna och observatörerna för år 1904 

 samt tiden under hvilljen observationerna utförts å de 

 särskilda stationerna. Därur framgår, att antalet perso- 

 ner, som en längre eller kortare tid utfört observationer, 

 varit 172. Antalet stationer, där observationer utförts 

 under hela året var blott 71. Detta motsvarar en medel- 

 täthet af 0.02 stationer per 100 km^ (motsvarande tal 1903 

 0.02). Beräknas observationsnätets täthet för aUa statio- 

 ner, frånsedt de tiUfälHga, erhålles talet O.oi (år 1903 

 äfven 0.04). 



under året 1904 anlände alt som alt 1031 rapporter 

 öfver åskutbrott och 64 öfver kornblixt. Dessutom an- 

 mäldes 17 åskslag, 3 meteorer och tvänne skydrag. — 

 Antalet rapporter är o i förhållande till de föregående åren 

 ringa. Endast år 1902 ^ var ifrågavarande tal mindre (793). 

 Orsaken till förminskningen år 1904 är utan tvifvel att 

 söka däri, att liksom år 1902, temperaturen under som- 

 marmånaderna i allmänhet var låg och att väderleksförhål- 



1 W. Öhqvist: Askvädren i Finland 1902, sid. 3. 



Bidras- t. känned. af Fini. 



