hållandena gestalta sig för uppkomsten af värmeåskvädren 

 abnorma därigenom, att temperaturen i följd af riklig 

 nederbörd, vindar från nordsidan m. m. håller sig låg och 

 himmeln är mulen, aftager åskutbrottens antal och de 

 inträffade utbrotten äro ofta s. k. hvirfvelåskväder. Enlio-t 

 JMohn betecknas därmed åskutbrott, som uppträda i för- 

 ening med större atmosferhvirflar, cykloner. 



Emedan året 1904, liksom 1902, bildar på sätt och 

 vis ett undantag, kan en kort öfversikt af det allmänna 

 väderleksläget under sommarhalfåret vara af nöden. Man 

 kan däraf redan på förhand konstatera sannolikheten för 

 de olika slagen af åskvädrens uppkomst. Därförinnan 

 dock en kort öfversifft om åskvädren i allmänhet i Finland. 



I. Om åskvädren i Finland. 



Såsom i det föregående nämdes kan man särskilja 

 mellan tvänne slag af åskväder, nämligen värme- och 

 hvirfvelåskväder. Kurvan, som utvisar de förstnämdas 

 antal, ansluter sig till den daghga temperaturkurvan, me- 

 dan åter de sistnämda uppträda mera oberoende af den. 

 Redan år 1887 omnämner Professor A. F. Sundell,^ att 

 åskvädi-en i Finland till större delen äro värmeåskväder. 

 Detta påstående bekräftas af den analoga gången af af- 

 vikelserna i åskutbrottens relativa talrikhet samt motsva- 

 rande temperaturafvikelser (Fig. A). 



Ifrågavarande Fig. är uppgjord sålunda, att tem- 

 peraturafvikelsen från motsvarande månaders medelvärden 



^ Hann: Lehrbuch der Meteorologie 1901, sid. 669. 

 - Sundell: Åskvädren i Finland 1887, sid. 18. 



Bidrao- t. känned. af Fini. 



