6 



(1886 — 1905, i tionde delar af en grad) för hvart år under 

 månaderna maj — september är utsatt, ifall den är negativ 

 nedanom, ifall positiv ofvanom den horisontala linien. 

 Den helt di^agna kurvan framställer sålunda temperatur- 

 afvikelsens gång. På samma sätt är afvikelsen i åsk- 

 utbrottens relativa talrikhet bildadt; månadens normal- 

 värden äro bestämda ur åren 1887 — 1901, d. v. s. ur 15 

 års observationer. Den punkterade linien framställer af- 

 vikelsens gång i åskutbrottens relativa talrikhet. 



Såsom ur Fig. A framgår är öfverensstämmelsen i 

 kurvornas gång i allmänhet tillfredsställande; de enda 

 undantagen finner man under åren 1888 och 1895. Dess- 

 utom förorsaka snabba förändringar i temperaturen större 

 förändringar i åskutbrottens relät, talrikhet, såsom t. ex. 

 under åren 1889, 1896 och 1899. De långsammare för- 

 ändringarna i temperaturen åter åstadkomma ej så stora 

 förändringar i åskutbrottens talrikhet; så t. ex. under 1901 

 och 1902. 



Den i det föregående omnämda öfverensstämmelsen 

 kan endast förklaras sålunda, att åskutbrotten på det när- 

 maste sammanhänga med temperaturförhållandena, d. v. s. 

 att åskutbrotten för det mesta äro värmeåskväder. Undan- 

 tagen för åren 1888 och 1895 kunna förklaras därigenom, 

 att i trots af att temperaturafvikelsen var noll eller nega- 

 tiv, det aUmänna väderleksläget höU sig cyklonalt och 

 hvirfvelåskvädren därigenom blefvo så aflmänna, att an- 

 talet utbrott per station var större än i normala fall. 



Prohaska^ framställer förhållandet mellan värme 



1 Hann: Prohaskas Untersuchungen über die G-ewitters- 

 erscheinungen in Steiermark, Kärnten und Oberkrain. Met. Zeit. 

 1889 sid. 176. 



Bidras: t. känned. af Fini. 



