273 



Fyrarna släckas såsom bekant, då hafvet isbelagts inom 

 synvidden, och tändas såsnart öppet vatten åter blir synligt. 

 De uppgifter öfver antalet isdagar, hvilka ingå i föregående 

 tabell, bestyrka yttermera att vintern 1889 — 1890 var alldeles 

 exceptionel. Dessa siffror afvika nämligen betydligt från de 

 af Ignatius ^) med stöd af en 20-årig serie (1858—77) beräk- 

 nade medeltal dagar, som hafvet utanför Finlands kuster årli- 

 gen varit isbelagdt »åtminstone till en bredd af par mil», 

 nämligen : 



utanför Borgå och Helsingfors 62 dagar 

 ,, Porkala „ Hangö 50 „ 



„ Nystad 97 „ 



„ Wasa 150 „ och 



„ Uleåborg 187 „ 



Af tabell IV synes äfven, att isförhållandena i hamnarna 

 söder om Finska Viken och vid Östersjöns östra kuster, jämförda 

 med de vid de norra kusterna rådande, åtminstone våren 1890 

 ej voro mycket förmånligare för sjöfarten. 



Några af de data, hvilka angifva när hafvet och hafsvi- 

 karna blefvo isfria, finnas utsatta å kartan 6 och skola längre 

 fram beröras i sammanhang med kurvorna för snötäckets bort- 

 gång, hvartill jag nu öfvergår. 



Snötäckets bortgång* om våren. 



I det föregående hafva växlingarna i snötäckets utbred- 

 ning i Ryssland och, såvidt möjligt, äfven i Finland angifvits 

 med ledning af Bergs redan citerade uppsats. Däraf framgår. 



^) K. E. F. Ignatius: Finlands Geografi, Handbok för med- 

 borgare. Sid. 116. 



