36 
lägliga ställen närmare eller fjärmare frän den ursprungliga 
moderklyftens omräde. Dessa grusmassor förefinnas till stor 
del ännu i samma oförändrade skick, hvari de dä aflagrades, 
och lemna alltsä vigtiga antydningar om de naturkrafter, som 
voro isynnerhet verksamma, och den tingens ordning, som 
i allmänhet var rädande under detta tidskifte i de nord- 
europeiska byggdernas utvecklingshistoria; kända under namn 
af krosstensgrus, glacialgrus, jökelgrus, bilda de det vidt 
utbredda underlaget för nordens skogvegetation, hvilken dem 
förutan icke vore möjlig. Andra ej mindre tydliga märken 
efter denna glacialverksamhet finna vi allmänt pä den fasta 
bergytan, som under istäckets tryck och rörelse samt det 
mellanliggande grusets medverkan alltmer afslipades, runda- 
des, polerades och repades, sa att vi ännu af den blottade 
berggrundens former och de inristade refflornas riktning 
kunna bestämma den direktion, i hvilken ismassorna pä skilda, 
omräden smäningom rörde sig framät. 
Men sedan inlandsisen under denna s. k. jökelperiod 
ändteligen uppnätt sitt maximum af utveckling, synes en för- 
ändring i den dävarande ömsesidiga begränsningen mellan 
land och haf hafva börjat och sedan fortgätt sälunda, att 
fastlandet alltmer sänkte sig under hafvets nivä, hvarigenom 
under detta utvecklingsskede de mägtiga ismassorna nästan 
helt och hället försvunno, och att af de nordeuropeiska fast- 
landen slutligen äterstod blott en del af Skandinavien, bil- 
dande en grupp af större och mindre öar och klippor, som 
omspolades af ett arktiskt haf. Och dä i sin tur hafvet 
sälunda uppstigit till sin höjdpunkt, begynte landet äter höja 
sig ur detsaınma samt inträdde sä slutligen med mildrade 
klimatförhällanden tingens nuvarande anordning. — Under 
förloppet af detta marina tidskifte hemföll alltsa ät andra 
naturkrafters och agentiers infiytande och äverkan en del af 
